Любомир Кабакчиев – Уикипедия
Любомир Кабакчиев | |
български актьор | |
Роден | 1 декември 1925 г. |
---|---|
Починал | |
Националност | ![]() |
Учил в | Софийски университет |
Работил | актьор |
Народен представител в: IX НС | |
Актьорска кариера | |
Активност | от 1950 г. |
Семейство | |
Деца | Петя Кабакчиева |
Уебсайт |
Любомир Петков Кабакчиев е български актьор и театрален режисьор, председател на Съюза на артистите в България от 1970 до 1986 година.
Биография
[редактиране | редактиране на кода]Започва кариерата си като ученик, любител на сцената на Народно читалище „Искра“ в Казанлък.
Завършва право в СУ „Св. Климент Охридски“ (1946 – 1950) и актьорско майсторство във ВИТИЗ „Кръстьо Сарафов“ (1949 – 1953).
Кариера
[редактиране | редактиране на кода]След завършване на висшето си образование играе в Националния академичен театър „Иван Вазов“. Дебютира в ролите на Балтазар и Парис („Ромео и Жулиета" – У Шекспир) в Народен театър „Иван Вазов“ (1954), където работи през (1953 – 1986).
Освен на театрална сцена, започва да се снима в киното и да играе в театрални постановки. Любомир Кабакчиев дебютира в киното с филма „Утро над родината“ през 1951 г., който е на бригадирска тематика. Той също така се занимава и с преподавателска работа. На 24 януари 1969 година е обявен за „Почетен гражданин на Стара Загора“[1]. Член е на Националния съвет на ОФ.[2] От 1971 до 1981 г. е кандидат-член на ЦК на БКП, а от 1981 до 1986 г. е член на ЦК на БКП.
Преподавател във ВИТИЗ „Кръстьо Сарафов“ (1960 – 1986), асистент (1960), доцент, професор (1985). Преподавател е по актьорско майсторство във ВИТИЗ, доц. (1971 – 1986).
Други дейности
[редактиране | редактиране на кода]Член на СБФД, член на ЦК на БКП от 1981 г., член на „Международния театрален институт“, Член на „ФИА“. Носител на много държавни отличия, народен артист. През 1969 г. е направен почетен гражданин на Стара Загора. В знак на признателност за качествата на актьора, Казанлъшкият драматичен театър (основан 1998 г.) е наименуван на негово име, както и улицата, която води към тракийската гробница.
Театрални роли
[редактиране | редактиране на кода]- Балтазар и Парис в „Ромео и Жулиета“ (Уилям Шекспир)
- Христофоров във „В полите на Витоша“ (Пейо Яворов)
- Дорн в „Чайка“ (Антон Чехов)
- маркиз Поза в „Дон Карлос“ (Фридрих Шилер)
- Мелузов в „Таланти и поклонници“ (А. Н. Островски)
- Сергей Чагин в „Майка на своите деца“ (А. Н. Афиногенов)
- Тезей в „Сън в лятна нощ“ (Уилям Шекспир)
- Кларънс в „Ричард III“ (Уилям Шекспир)
- Швайцерказ в „Майка Кураж и нейните деца“ (Бертолд Брехт)
- Федя Протасов в „Живият труп“ (Лев Толстой)
- Отец Йеротей в „Под игото“ (Иван Вазов)
- Владиков в „Хъшове“ (Иван Вазов)
- Лорд Дарлингтън във „Ветрилото на лейди Уиндърмиър“ (Оскар Уайлд)
- Иван Карамазов в „Братя Карамазови“ (Фьодор Достоевски)
- Уолтър Франц в „Цената“ („Артър Милър“)
- Естанислао Браво в „Почивка в Арко Ирис“ (Димитър Димов)
- Нил в „Еснафи“ (Максим Горки)
- Павел Протасов в „Деца на слънцето“ (Максим Горки)
- Проф. Радев в „Тази малка земя“ (Георги Джагаров)
- Ричард във „Всичко в градината“ (Е. Олби)
- Сергей Голубков в „Бяг“ (Михаил Булгаков)
- даскал Киро в „Опит за летене“ (Йордан Радичков)
- майстор Сол-нес в „Майстор Солнес“ (Хенрик Ибсен)
- Турковски в „Неочакван гост“ (А. Н. Арбузов)
- Чмутин в „Ретро“ (А. Галин)
- капитан Бернардо в „Изобретателната влюбена“ (Лопе де Вега)
- д-р Таланов в „Нашествие“ (Леонид Леонов)
- „Дългият път на деня към нощта“
Телевизионен театър
[редактиране | редактиране на кода]- „Ретро“ (1988) (Александър Галин), 2 части
- „Рози за доктор Шомов“ (1984) (от Драгомир Асенов, реж. Димитрина Гюрова и Николай Савов)
- „Клопка“ (1984) (Димитър Начев)
- „Силни времена“ (1980) (Кирил Василев)
- „Болшевики“ (1980) (Михаил Шатров), 2 части
- „Рози за д-р Шомов“ (1973) (Драгомир Асенов), (Втора реализация)
- „Не подлежи на обжалване“ (1973) (Лозан Стрелков)
- „Рожден ден“ (1971) (Драгомир Асенов)
- „Разпаленият въглен“ (1970) (Лозан Стрелков)
- „Всекиму заслуженото“ (1966) (Самуел Альошин)
- „Две тъжни истории за любовта“ (по Антон Павлович Чехов) – Пьотър Сергеевич Кузнецов
Награди и отличия
[редактиране | редактиране на кода]- Заслужил артист (1963).
- Народен артист (1970).
- Орден „Кирил и Методий“ I ст. (1963).
- Орден НРБ I ст. (1975).
- Носител на Димитровска награда
- Герой на социалистическия труд на България
- Награда за мъжка роля за (Павел) от пиесата „Амазонката“ на Майските културни тържества (Пловдив, 1968).
- За творчески постижения в телевизията за публицистичното предаване „Човек 1967“.
- Награда за мъжка роля за (Георги Димитров) във филма Народен представител на фестивала на тв филми.
- „Почетен гражданин на Стара Загора“ (1969).
Филмография
[редактиране | редактиране на кода]Година | Филми и Сериали | Серии | Копродукции | Роля |
---|---|---|---|---|
1985 | Забравете този случай | кмета Сарафов | ||
1983 | Константин Философ | 6 | ||
1979 | Хора и богове | 3 | Михаил Рибаков, директор на Института | |
1976 | Войници на свободата (Солдаты свободы) | 4 | СССР/България/Унгария/ГДР/Полша/Румъния/Чехословакия | Палмиро Толиати (като Л. Кабакчиев в 1 серия: I) |
1969, 1971 | На всеки километър | 26 | Алексей Вершинин (Альоша)/Назаров в 13 серии | |
1967 | С пагоните на дявола | 5 | Фридрих Бьоле, майор от SS/Степан Краснов, съветски разузнавач (в 3 серии: II, III, V) | |
1964 | 13 дни | майор Есев | ||
1961 | Стръмната пътека | Дамян | ||
1960 | Първи урок | (чете стиховете) | ||
1959 | В навечерието (Накануне) | СССР/България | Дмитрий Никанорович Инсаров | |
1956 | Ребро адамово | учителят Стефанов | ||
1956 | Димитровградци | |||
1952 | Наша земя | лейтенант Маринов | ||
1951 | Утро над родината | Бобчев |
Източници
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ Почетни граждани на Стара Загора, архив на оригинала от 3 октомври 2015, https://web.archive.org/web/20151003004234/http://www.starazagora.bg/bg/obschina-stara-zagora/pochetni-grazhdani-na-stara-zagora, посетен на 10 септември 2015
- ↑ Народни представители в девето народно събрание на Народна република България, Изд. Наука и изкуство, 1987, с. 284