Пу И – Уикипедия
Пу И ᡦᡠ ᡳ | |
Китайски император | |
![]() | |
Роден | 7 февруари 1906 г. |
---|---|
Починал | 17 октомври 1967 г. |
Погребан | Китай |
Етнос | Манджури |
Религия | Будизъм |
Управление | |
Период | 2 декември 1908 – 12 февруари 1912 |
Предшественик | Гуансюй |
Наследник | Монархията е отменена |
Други титли | император на Манджоугуо (1934 – 1945) |
Герб | |
![]() | |
Семейство | |
Деца | няма |
Уебсайт | |
Пу И в Общомедия |
Айсин Джоро Пу И, известен накратко като Пу И (на китайски: 溥儀; * 7 февруари 1906, † 17 октомври 1967), е последния император на Китай и дванадесетия император от манджурската династия Цин.
Управление
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b4/Pu_Yi%2C_Qing_dynasty%2C_China%2C_Last_emperor.jpg/220px-Pu_Yi%2C_Qing_dynasty%2C_China%2C_Last_emperor.jpg)
Пу И управлява от 1908 г. под регентството на вдовстващата императрица Лонгю и своя баща Жаифенг (принц Чун), до свалянето на империята и провъзгласяването на Синхайската република в Китай в 1912 г.
През 1934 г. Пу И е провъзгласен за император на марионетната държава Манджоугуо в региона Манджурия на североизточен Китай, която е откъсната от Република Китай и е под властта на Японската империя. Управлението на Пу И в Манджоугуо продължава до нахлуването на съветските войски през август 1945 г. Прекарва известно време във военен лагер край Хабаровск, а през 1950 г. е екстрадиран в Китай, където е в трудов лагер в град Фушун. Освободен е през 1959 г. със специално разрешение на Мао Дзедун.
В началото на 60-те години на XX век Пу И заема длъжността на градинар в Пекин. След като заявява, че приема комунистическата власт в Китай, бившият император става съветник на Мао Дзъдун в политико-консултативния съвет.
В киното
[редактиране | редактиране на кода]На Пу И е посветен филмът на Бернардо Бертолучи „Последният император“ от 1987 г.
Библиография
[редактиране | редактиране на кода]- Пу И. Первая половина моей жизни. Воспоминания Пу И – последнего императора Китая. М.: Прогресс, 1968.
- Пу И. От император до гражданин. С., Народна култура, 1992.
- Пу И. Последний император. M., Вагриус, 2006 (Мой ХХ век).