Ракетен силоз – Уикипедия
За информацията в тази статия или раздел не са посочени източници. Въпросната информация може да е непълна, неточна или изцяло невярна. Имайте предвид, че това може да стане причина за изтриването на цялата статия или раздел. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e0/Lithuania_Plokstine_missile_base_1.jpg/200px-Lithuania_Plokstine_missile_base_1.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cb/Minuteman_II_in_silo_1980.jpg/200px-Minuteman_II_in_silo_1980.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/39/Peacekeeper_missile.jpg/200px-Peacekeeper_missile.jpg)
Ракетен силоз или ракетна шахта е подземен, вертикално изправен цилиндричен контейнер за съхраняване и изстрелване на ракети, обикновено (междуконтинентални) балистични ракети. В тях ракетата обикновено е на някаква дълбочина под земята и е защитена отгоре с устойчив на взрив капак.
До 1960-те балистичните ракети се изстрелват от надземни площадки: открити съоръжения, подобни на тези на космодрум, които са уязвими при вражески бомбардировки и ядрени удари. Подземните силози предлагат по-добра защита и са по-трудни за откриване от вражеското разузнаване, но навлизат в употреба едва когато биват разработени ракети, които могат да бъдат държани в готовност за старт продъжително време. В края на 1960-те силозите стават предпочитан начин за разполагане на МКБР.
С навлизането обаче на високоточни инерционни системи за насочване, степента на сигурност, предлагана от силозите, намалява и ядрените държави започват да търсят други решения. САЩ, СССР и Китай разработват подвижни ракетни установки, но само СССР и Китай решават да ги вземат на въоръжение. Почти всички ядрени държави имат и балистични ракети, разположени на подводници.