Хеян – Уикипедия
Част от серията статии за |
История на Япония |
---|
![]() |
Палеолит (~ 35 000 – 14 000 г. пр.н.е.) |
Джомон (~ 14 000 – 300 г. пр.н.е.) |
Яйои (~ 300 г. пр.н.е. – 250 г.) |
Ямато (250 – 710 г.) |
Нара (710 – 794 г.) |
Хейан (794 – 1185 г.) |
Камакура (1185 – 1333 г.) |
|
Муромачи (Ашикага) (1336 – 1578 г.) |
|
Адзучи-Момояма (1568 – 1603 г.) |
Едо (Токугава) (1603 – 1868 г.) |
Мейджи (1868 – 1912 г.) |
Тайшо (1912 – 1926 г.) |
Шова (1926 – 1989 г.) |
Хейсей (1989 – настояще) |
Тематични |
Хейан (на японски: 平安時代) е период от японската история, датиращ от 794 до 1185 г.[1] Наречен е по името на столицата Хейан-кио (днес Киото). По времето на този период, в Япония будизмът и други китайски влияния достигат връх. Освен това, Хеян бележи кулминация на японския императорски двор и е известен със своето изкуство, особено поезия и литература. Макар императорският дом да изглежда властен, реалната власт е в ръцете на клана Фудживара – влиятелен аристократичен род, който сключва бракове с императорското семейство. Много от императорите са женени за момичета от фамилията Фудживара.[2]
Китайският модел на централизирано управление, който е приет през периода Нара (710 – 784) постепенно се променя, докато нарастването на частните имения, лишени от данъци, посяга на държавната собственост и намалява субектите на държавната администрация. Нов център на власт се появява през 1086 г., когато император Ширакава се пенсионира преждевременно и установява отшелнически режим, управлявайки без трон. Тази система е продължена спорадично от по-късните императори.[2]
Периодът Хейан се характеризира с процъфтяване на културата и дворянската аристокрация, която активно участва в преследване на естетическото усъвършенстване, водейки до развиване на изкуствата. Романът „Сказание за Генджи“ на Мурасаки Шикибу е отличен опис на живота сред благородничеството по това време и се счита за една от най-великите литературни творби въобще. Към края на периода гражданското недоволство расте, а провинциалните армии влизат във въоръжени конфликти. Към 1156 г. кавгата достига столицата, когато клановете Тайра и Минамото подкрепят съперничещи си претенденти за императорския трон. Тайра побеждават и упражняват слаб контрол в императорския двор до 1185 г.[2]
Източници
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ Charles S., Prebish. The A to Z of Buddhism. New Delhi, Vision Books, 2003. ISBN 978-81-7094-522-2. с. 131 – 132.
- ↑ а б в Heian period // Encyclopædia Britannica, 2 август 2013. Посетен на 12 юли 2020.