339 г. пр.н.е. – Уикипедия
<< | 4 век пр.н.е. | >> | |||||||
![]() | |||||||||
00 | 99 | 98 | 97 | 96 | 95 | 94 | 93 | 92 | 91 |
90 | 89 | 88 | 87 | 86 | 85 | 84 | 83 | 82 | 81 |
80 | 79 | 78 | 77 | 76 | 75 | 74 | 73 | 72 | 71 |
70 | 69 | 68 | 67 | 66 | 65 | 64 | 63 | 62 | 61 |
60 | 59 | 58 | 57 | 56 | 55 | 54 | 53 | 52 | 51 |
50 | 49 | 48 | 47 | 46 | 45 | 44 | 43 | 42 | 41 |
40 | 39 | 38 | 37 | 36 | 35 | 34 | 33 | 32 | 31 |
30 | 29 | 28 | 27 | 26 | 25 | 24 | 23 | 22 | 21 |
20 | 19 | 18 | 17 | 16 | 15 | 14 | 13 | 12 | 11 |
10 | 09 | 08 | 07 | 06 | 05 | 04 | 03 | 02 | 01 |
339 (триста тридесет и девета) година преди новата ера (пр.н.е.) е година от доюлианския (Помпилийски) римски календар.
Събития
[редактиране | редактиране на кода]В Гърция и Тракия
[редактиране | редактиране на кода]- Филип II Македонски изоставя обсадата на Византион и решава да се оттегли като отдръпва флота си от Черно море. Впоследствие вероятно царят предоговаря съюз с Перинт и Византион.[1]
- Филип се насочва към река Дунав, за да се сражава със скитите в Добруджа. Повод за конфликта става отказ на местния скитски цар Атей да позволи на македонския владетел да издигне статуя на Херакъл, който Филип счита за свой прародител, в самата делта на реката. Македонците побеждават скитите в битка, след което решават да се насочат към дома натоварени с плячка и пленници.[2]
- Преди още да са напуснали Дунавската равнина македонците са нападнати от трибалите, които успяват да откраднат плячката им и да ранят сериозно Филип, поради което той губи съзнание и войниците му първоначално го смятат за убит. Македонците са принудени да се оттеглят и да откарат царя си у дома, където да се лекува от раните си.[2]
- Докато Филип е в Тракия съперничествата в рамките на Делфийксата амфиктиония са възпламенени отново чрез спор между Амфиса и Атина. Напрежението ескалира до открит конфликт срещу Амфиса и след завръщането си в Македония Филип е назначен за върховен водач във войната. Това дава повод на царя да се отправи на поход в централна Гърция и Пелопонес като едновременно с това прави необходимото, за да не влиза в конфликт с обединените сили на Тива и Атина.[3]
В Сицилия
[редактиране | редактиране на кода]- Сключен е мирен договор между Тимолеон и Картаген, според който река Халикус остава граница на пуническа Сицилия.[4]
В Римската република
[редактиране | редактиране на кода]- Консули са Тиберий Емилий Мамерцин и Квинт Публилий Филон.
- Римляните, предвождани от консула Филон, побеждават латините в Битката при Трифанум.[5]
Източници
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ „The Cambridge Ancient History. Volume VI. The Fourth Cenruty B.C.“, Cambridge University Press, 1984. стр. 777
- ↑ а б „The Cambridge Ancient History. Volume VI. The Fourth Cenruty B.C.“, Cambridge University Press, 1984. стр. 778
- ↑ „The Cambridge Ancient History. Volume VI. The Fourth Cenruty B.C.“, Cambridge University Press, 1984. стр. 779 – 781
- ↑ „The Cambridge Ancient History. Vol. VII, part 2:the Rise of Rome to 220 B.C.“, Cambridge University Press, 1984. стр. 660
- ↑ Timothy Venning. „A Chronology of the Roman Empire“. A&C Black, 2011. стр. 67