Cigányzene – Wikipédia
A cigányzene a cigányok által előadott zene. A cigányoknak nincs közös zenei nyelvük, nem létezik olyan zenélési mód vagy dallamkincs, amely az egész etnikumra azonos lenne.[1] Nem eredeti, Ázsiából magukkal hozott cigányzenét játszanak vagy énekelnek, hanem mindig az illető terület zenéjét.[1] Amiben mindenkor kitűnnek, az a sajátos előadói rátermettség, de ez is régiónként különböző módon nyilvánul meg.
Hivatásos zenészként nemcsak Közép- és Kelet-Európában, hanem Délkelet-Európában, Törökországban, Oroszországban, a Közel-Keleten és Andalúziában is jelentős szerepet töltöttek, illetve töltenek be.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/04/Valentiny_J%C3%A1nos_Cig%C3%A1nyiskola.jpg/300px-Valentiny_J%C3%A1nos_Cig%C3%A1nyiskola.jpg)
Magyarország
[szerkesztés]Többféle cigányzene létezik:
Jellemzők
[szerkesztés]- Hagyományos zenekar
Zenekaruk alapja a hegedű és a cimbalom. A többi hangszer: a brácsa, cselló, nagybőgő, fuvola, klarinét, mind arra szolgálnak, hogy a harmóniát megkettőzzék, a ritmust kiélezzék.[2] A prímás a dallamot a legfantasztikusabb ornamentikával fonja körül.
A glissandok, portamentok, trillák, futamok náluk mind megannyi kifejezési forma, amely a cigány érzésnek éppen olyan lényeges, mint maga a melódia. A cimbalmos a prímással együtt bontja ki teljes pompájában ezeket a pillanat szeszélyétől diktált improvizációkat, valamint élesen jelzi az időmérték lassítását vagy gyorsítását.[2]
A szokványos, hagyományos magyar cigányzenekar minimum 7-8 tagú. Prímás, terces, brácsás, csellós, nagybőgős, cimbalmos, kontrás, klarinétos. Ez a felállás azért alakult ki, mert minden hangszer képviselve van és olyan összhangzást ad, hogy a nótákon és csárdásokon kívül bármilyen nehezebb műfajú számot is el lehessen játszani, a nyitányoktól a legszebb Strauss-valcerekig.[3]
- Autentikus cigányzene
Az autentikus cigányzenét többnyire a dobolás (kanna, kanál) szájbőgő, tapsolás kísérettel előadott cigányfolklór jellemzi.
Szájbőgőzni általában a cigány férfiak szoktak. Hangsúlytalan nyolcadokon rövid, vakkantás-szerű kiáltás, vagy az ajkakkal oly módon képzett hang, mintha a „bőgőző" trombitát fújna. A dallaméneklésben viszont a nőknek a férfiakkal egyenlő, vagy talán még nagyobb szerep is jut.[4]
Eredetileg nem volt benne hegedű, hanem az énekhangon és a ritmuskíséreten alapult. Manapság már használnak hegedűt, sőt gitárt is.[3]
A lassú dalok, amelyeket cigánykeserves-nek vagy kesergő-nek is neveztek, jellegzetessége, hogy a négy dallamsor közül a második és a negyedik sor végét erősen elnyújtva éneklik.[1]
Történet
[szerkesztés]Noha a magyarországi cigány zenészeket a 15. század óta említik a leírások, a zenélés, mint foglalkozásként űzése csak a 18. század második felében terjedt el a cigányok körében.[5]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/19/Imre_Greguss_Panna_Czinka_1910.jpg/220px-Imre_Greguss_Panna_Czinka_1910.jpg)
A 18. század két híres cigány zenésze: Barna Mihály és Czinka Panna voltak. Utóbbi cigányzenekara két hegedűvel („prim” és „kontra”), cimbalommal és nagybőgővel rendelkezett.
A cigányzene fellendülését a 18. század utolsó évtizedeiben a magyar nacionalista mozgalom váltotta ki. Új műfajok fejlődtek a zenében és a táncban. A cigányok gyakran sétányokon játszottak. A zenészek kezdtek egyre többet megismerni a bécsi klasszicizmusról és az európai zenei kultúráról. Ekkor kezdett a magyar „cigányzene” egyedi harmonizációja különbözni balkáni társaitól. Ez a zene „egzotikus” volt, de elérhető a tömegek számára.
A 18. századtól kezdődően került át a hangszeres zene egyre inkább a cigányok kezébe.[1] A zenekarok először húros hangszerekből, hárfából és dudából álltak. Később a hárfát a cimbalom váltotta fel, a dudát pedig a klarinét és a tárogató. A hangszereket a nyugati klasszikus zenei hatások befolyásolták, így a legnépszerűbb forma a következő volt: két hegedű (prímás és kontrás), cimbalom, nagybőgő . A nagyobb zenekarok klarinéttal, csellóval, később egy hegedűvel (tercprímás) alakultak.
Bihari Jánossal kezdődött a cigányzenészek tudományosan igazolható története Magyarországon.[2] A nemesi kúriák szűkebb keretéből vele lépett a nagy nyilvánosság elé a cigánymuzsika. A korabeli palotás és verbunkos zene a 19. század elején fellobbanó új magyar nacionalizmus szimbólumává vált.[2] A 19. század elején a cigány zenészek váltak a magyar nemzeti zene képviselőivé. Az 1848-as forradalom számára a cigányzene a magyar identitás, a rebellisség egyik megnyilvánulása volt.[7] Az 1848–49-es forradalom és szabadságharc idején a csatákat megelőzően cigányok játszottak a katonák előtt, hogy zenéjükkel ösztönözzék és szórakoztassák őket. Egy országgyűlési gyorsíró például igen lelkendezve írt arról, hogy Patikarius Ferkó milyen kitűnően játssza a Rákóczi-indulót vagy a Kossuth-nótát.[7] A szabadságharc elvesztése után ezek a zenészek nagy tiszteletet szereztek a nemzettől.[8]
A városi cigányzene a 19. században keletkezett magyar népies műzene, amelyben az akkorra megerősödött cigánymuzsikus-dinasztiák erősen részt vettek.[9] (→ kávéházi cigányzene) A 19. században kialakult egy új műfaj is: a magyar nóta. A század leghíresebb cigány zeneszerzője Dankó Pista (1858-1903) volt.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/hu/thumb/c/c5/Regi-ciganyzenekar.jpg/220px-Regi-ciganyzenekar.jpg)
A 20. század elején a cigányzene fogalma erősen kibővült, a hagyományos cigányzenén kívül a szalonzene, az operett, a népszerű klasszikus művek átiratai éppúgy beletartoztak, mint a Magyarországon is elég korán megjelenő dzsessz.[7] A felkapott zenészeket „úri cigányok”-ként is emlegették, ami utalt a társadalmi beilleszkedésük sikeres voltára.[10]
A század első felében a főváros majd minden éttermében, presszójában, bárjában, éjszakai szórakozóhelyén neves zenészek, zenekarok muzsikáltak.[10][7] Sok cigánynak adtak munka- és pénzkereseti lehetőséget ezek a helyek. Az elismert prímások és zenekaruk tagjai kivételével azonban a zenész cigányok többsége szegény körülmények között élt.[10]
Farkas Jenő az első világháború alatt katonazenekart vezényelt. Cigányzenekara az 1930-as és 40-es évek híres cigány együttese volt. Egész Európát bejárta. A holland rádió aranyérmével tüntette ki. A királyi esküvőt is a zenekar muzsikálta.
A 20. század közepén létrejött a Rajkó Zenekar,[11] melynek tagjai cigányok. Előadásaik ma számos helyszínen láthatók, többek között a budapesti Duna-palotában, a nyári félévben.[12]
1985-ben megalakult a 100 Tagú Cigányzenekar, amely klasszikus szimfonikus zenekarként nemzetközileg híres lett.
Mára szinte megszűnt a korábban nagyon jellemző „kávéházi cigányzene”, ugyanakkor számtalan modern zenei együttes formálódott. Egy figyelemre méltó mai zenei formáció az Ando Drom, amelyet 1993-ban alapított Zsigó Jenő.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ec/Fanfare_Ciocarlia_%28ZMF_2017%29_jm68403.jpg/220px-Fanfare_Ciocarlia_%28ZMF_2017%29_jm68403.jpg)
Románia
[szerkesztés]A lăutari néven nevezett emberek hagyományos cigány zenészek, különféle rendezvényeken (esküvők, temetések stb.) játszanak.
A Romániában és a Balkánon manapság nagyon népszerű manele műfajt főleg a cigányok művelik.
Bulgária
[szerkesztés]A bolgár cigány népesség népszerű zenéje a csalga.
Balkán
[szerkesztés]A cigányzene egyik tipikus típusát tallava néven ismerték. A tallava-t eredetileg a askali kisebbség művelte Koszovóban az 1990-es években. Műfaját később a cigányok átvették. A Tallava általános Albániában. Ez a műfaj más zenei műfajokra is hatással van, például a görög szkiladiko és a bolgár csalga. Ezenkívül keveredik a török (arab stílusú), az arab (arab pop), a szerb (turbo-folk) és az albán zenével.
Ahogy a Balkánon kelet felől nyugat és észak felé haladunk, úgy válik mind gyakoribbá a cigányzenészek kezében a hegedű, anélkül azonban, hogy kötelezően egységes összeállítású vonós-alapú együttessel találkoznánk. Albániában pl. a hegedű még csak egy a cigányzenészek kezében előforduló sokféle egyéb hangszer — duda, lahuta (egyhúrú vonós hangszer), tambura-féle pengetős hangszerek — között; csak a zurnának és dobnak kell kötelező együtt lenni. A modern klarinét lassan itt is, mint Görögországban, elfoglalja a zurna helyét.
Görögországban, a volt Jugoszláviában, Albániában, továbbá Törökországban, az örményeknél, nogajoknál, krími tatároknál is — a legjellemzőbb cigány együttes kéttagú: az egyik oboa-féle hangszeren játszik, a másik nagydobon. Az első hangszer legáltalánosabb neve: zurna; de magyar neve is van. Ez a hangszer, amit nálunk a 17. században töröksíp néven annyira kedveltek s ami később, kuruc tárogató néven, a Rákóczi-féle szabadságharc zenei szimbólumává vált.
Ha a szerbek és horvátok tambura-zenekarait jobban megnézzük, kiderül róluk, hogy alapjában véve a nálunk ismert vonósegyüttesek pengetős változatai. A hajdan csak éneket kísérő hosszú nyakú lantféle hangszer, a tambura, a 19. század eleje táján kiszenekari igényeknek megfelelő hangszercsaláddá bővült: az eredeti nagyságú „prím" mellett basszprímet, „tamburabrácsot" (kontra) és tamburabőgőt is találunk. A zenészek pedig ezekben az együttesekben is többnyire cigányok.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6c/Gipsy_Kings_%28ZMF_2016%29_jm65967.jpg/220px-Gipsy_Kings_%28ZMF_2016%29_jm65967.jpg)
Spanyolország
[szerkesztés]A spanyol flamenco néven ismert andalúz zenei hagyomány noha nem szigorúan cigányzene, szorosan kapcsolódik hozzájuk, és a híres flamenco művészek jelentős része cigány (gitanos).
Oroszország
[szerkesztés]Az orosz „cigányzene"' ugyanúgy szerves része volt a 19. századi orosz zenekultúrának, mint a magyar nóta nálunk.
1931-ben Moszkvában alakult egy cigány színház, a Romen Színház, amely a cigányzenét és táncot beépíti a színházi előadásokba.
Törökország
[szerkesztés]A cigányokat Törökország egész területén ismerték zenélésük miatt. Városi zenéjük a meyhane (kocsma) vagy a taverna útján a klasszikus török zene visszhangját hozta a nyilvánosság felé. Az ilyen jellegű fasıl zene (egy olyan stílus, amelyet nem szabad összekeverni a klasszikus török zene fenséges formájával), gyakran társul a török társadalom alosztályához, bár manapság "tiszteletreméltóbb" intézményekben is megtalálható.
Hatást gyakoroltak a török klasszikus zenére; először meyhane-kban, azaz kocsmákban játszották. A cigányok által játszott zene neve fasil, napjainkban aki fasil zenét szeretne hallani Isztambulban a Çiçek Pasajıban teheti ezt meg.[13] A fasil zenére hatást gyakorolt többek között a görög zene és a hastánc zenei ritmusai is. A fasil zene legkiválóbb képviselői közé tartozik Mustafa Kandirali és Burhan Öçal.
Híres magyar cigány zenészek, énekesek, zenekarok
[szerkesztés]Zenészek
[szerkesztés]- Babári József (1893–?) hegedűművész
- Babos Gyula (1949–2018) jazzgitáros
- Bacsik Elek (1926–1993) jazzgitáros, jazzhegedűs, multiinstrumentalista
- Balázs János (1988) zongorista
- Balogh János (1802–1876)
- Banyák Kálmán (1927–1993) hegedűművész
- Barna Mihály [1] cigány hegedűs, II. Rákóczi Ferenc udvari muzsikusa (17.sz–1730-as évek)
- Bihari János (1764–1827)
- Bobe Gáspár Ernő (1924–1993) prímás
- Buffó Sándor
- Cinka Panna (1711–1772)
- Cziffra György (zongoraművész) (1921–1994) világhírű zongoraművész
- Csányi „Matyi” Mátyás (eredeti nevén Csányi Ernő, 1929–1980) jazzhegedűs és gitáros
- Csík Gusztáv jazzmuzsikus
- Dankó Pista (1858–1903) a magyar zeneművészet világhírű prímása, dalköltő
- Darázs Miska (1842–1892) a Dunántúl híres prímása
- Déki Lakatos Sándor idősb (1945–)
- Déki Lakatos Sándor ifjabb (1966–)
- Erdélyi Náci (1845–1893) prímás, szegedi cigánykirály, aki 1886-tól zenélt Amerikában hírességeknek
- Fátyol Károly (1830–1888) gordonkaművész, Nagykároly szülötte, és halottja
- Farkas Jenő (1899–1949) I. Ferenc József utolsó primása
- Hamza Miska (1845–1916) nagyváradi első zenekarvezető, prímás
- Horváth „Patkány, Kispatkány” Dezső (1931–2005) jazzgitáros
- Horváth Elemér (1920–1978) hegedűművész
- Horváth „Kati, Kathy” Lajos (1924–1980) jazzgitáros, hegedűművész
- Horváth „Patkány” Sándor (1923–1977) jazzgitáros
- Járóka Sándor, id. (1922–1984)
- Ifj. Járóka Sándor (1954–2007)
- Jávori Vilmos jazzdobos, zenepedagógus
- Kokas Pál prímás, festő
- Kondor Ernő (1881–1951) dalszerző, a magyar kabaré alapítója (1907. március 2 – Bonboniérre)
- Kovács Gábor (1841–1882) prímás, József kir. herceg udvari zenésze
- Kosta Lukács (1943–1993) jazzgitáros
- Lakatos Erika (1964-) dzsesszénekes
- Roby Lakatos, hegedűművész
- Lugosi Tibor (1950–) klarinét és tárogatós előadóművész
- Tony Lakatos, jazzszaxofonos
- Lukács Tibor (1956–) prímás
- Magyari Imre id. (1894–1940) korának egyik leghíresebb prímása volt
- Magyari Imre ifjabb (1924–1980) hegedűművész, zeneszerző
- Mocsár Gyula (1905-1991) cimbalmos, hegedűművész
- Oláh Kálmán (1910–1990) prímás
- Pege Aladár (1939–2006) világhírű jazzbőgős, klasszikus bőgős
- Pongrácz Lajos (1844–1916) prímás, kolozsvári első zenekarvezető, Rudolf trónörökös házizenésze
- Radics Béla Jenő (1917–1982) prímás
- Radics Béla (cigányprímás) (1867–1930) prímás, nótaszerző, korának ismert zenekarvezetője volt
- Radics Gábor (1906–1971) jazzhegedűs
- Radics Vilmos (1841–1895) prímás, miskolci, majd fővárosi első zenekarvezető
- Raduly Mihály jazz-zenész, szaxofonos
- Rácz Laci (1867–1943) „A prímáskirály”, aki amerikai körútjain vált igazán híressé
- Rácz Aladár (1886–1958) világhírű, Kossuth-díjas cimbalomművész, Igor Stravinsky és Ernest Ansermet barátja
- Rigó Jancsi (1858–1927) prímás, aki a Chimay hercegnővel történt házassága kapcsán lett világhírű
- Sárközi Ferenc [2], „Kossuth cigány hadnagya”
- Szirmai Kálmán (1934–2008) jazz gitáros, a szocializmus alatt Luxembourg-ba emigrált
- Salasovics Dezső
- Suha Balogh József (1913–1974) hegedűművész, zeneszerző, cigányprímás
- Szakcsi Lakatos Béla (1943–) Kossuth-díjas jazz-zongorista
Zenekarok, együttesek
[szerkesztés]- Járóka Sándor és népi zenekara
- 100 Tagú Cigányzenekar
- Rajkó zenekar
- Farkas Jenő cigányzenekara
- Budapest Bár
- Ektomorf
- Fekete Vonat
- Romantic
- Ando Drom
- Parno Graszt
Magyarnóta-énekesek
[szerkesztés]Egyéb cigány énekesek
[szerkesztés]Kapcsolódó cikkek
[szerkesztés]- Cigány dzsessz
- Szinti szving
- Gyelem, gyelem (cigány himnusz)
Hivatkozások
[szerkesztés]- ↑ a b c d Sárosi Bálint: Cigányzene.., 1971.
- ↑ a b c d Prahács Margit: A cigányzene és a magyar népzene
- ↑ a b Veszprémi Napló, 2004-10-30: Zenélnek, amíg csak lehet
- ↑ Sárosi Bálint: Cigányzene 1.. (Hozzáférés: 2020. április 2.)
- ↑ The music of the Roma in Hungary [Rombase]. rombase.uni-graz.at. [2021. április 17-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2019. április 8.)
- ↑ Czinka Panna / festő Greguss Imre
- ↑ a b c d Népszabadság, 2000-09-23: Ki tudja, meddig húzzák?
- ↑ Csemer Géza: Fejezetek a magyar cigányzene történetéből. www.sulinet.hu. (Hozzáférés: 2019. április 8.)
- ↑ Magyar Hírlap, 2009-12-02: Az éttermi cigányzene is a magyar kultúra része
- ↑ a b c Gábriel Tibor: Cigány- és szegényügyek a főváros közgyűlése előtt (1873–1950)
- ↑ http://rajko.hu/tortenetunk/
- ↑ Programs in Budapest. Gotohungary.net. (Hozzáférés: 2017. október 8.)
- ↑ Çiçek Pasajı. [2006. február 7-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2006. február 26.)
További információk
[szerkesztés]- Markó Miklós: Czigányzenészek albuma; szerzői, Budapest, 1896
- Markó Miklós: A régi mulató Magyarország. Híres cigányzenészek; szerzői, Budapest, 1927
- A magyar cigányzenészek története a XVI. századtól mostanáig; szerk. Markó Miklós; Thália – Kultúra Műintézet Rt., Budapest, 1927
- Sárosi Bálint: Cigányzene...; Gondolat, Budapest, 1971
- Sárosi Bálint: A cigányzenekar múltja az egykorú sajtó tükrében, 1-2.; szemelvénygyűjt. Dörnyei Sándor; Nap., Budapest, 2004–2012 (Álarcok)
- 1. 1776–1903; 2004
- 2. 1904–1944; 2012
- Szíjjártó Csaba: A cigány útra ment... Cigányzenekaraink, valamint népzenei és néptánctársaságok külföldjárása a kezdetektől a kiegyezésig. Korabeli sajtódokumentumok alapján; Masszi, Budapest, 2002
- Tanulmányok a magyarországi cigányzenéről; szerk. Bódi Zsuzsanna; Magyar Néprajzi Társaság, Budapest, 2002 (A magyarországi nemzetiségek néprajza)
- Békési Ágnes: Muzsikusok; Pont, Budapest, 2003
- Suki András: Pillantás a cigányzenére; Konsept-H, Piliscsaba, 2008
- Liszt Ferenc és a "czigány zene"; kiállításrend., tan. Szuhay Péter, Pálóczy Krisztina; Néprajzi Múzeum, Budapest, 2011 (Kamarakiállítások)
- Halper László: Zenészlegendák. Legendás történetek legendás romazenészekről; 2. bőv., átdolg. kiad.; FROKK, Budapest, 2013
- Horák Magda: "...mint a gyémántcsepp a szénben...". Cigány származású zeneszerzők, nótaszerzők, előadóművészek és pedagógusok, 1600–2010; Oriold, Budapest, 2015
- Nyerges Erika: A kávéházi cigányzene kialakulása és hatása a magyar polgári kultúrára; szerzői, Pécel, 2015
- Scholtz Róbert Gergely: "Hegedűvel és puskával". A nagy háború elfeledett cigány katonái, 1914–1918; Hangadó Egyesület, Zsáka, 2018
- Sárosi Bálint: Dudások, cigányzenészek. A hangszeres magyar népzenei hagyomány; 3. jav. kiad.; Nap, Budapest, 2019
- Magyar Czigányzenészek Egyesülete. Cigányzenészek mozgalma a boldog békeidők Magyarországán; szerk. Hajnáczky Tamás; Gondolat, Budapest, 2020
- Liszt Ferenc: A cigányokról és magyarországi zenéjükről; ford., sajtó alá rend., jegyz. Hamburger Klára; Balassi, Budapest, 2020
- Nyerges Erika: "Húzd rá cigány, te örök, te áldott...". A kávéházi cigányzene története; Személyes Történelem, Budapest, 2020
- Galavics Géza: Képtörténet és társadalomtörténet. Kora újkori nézőpontváltozások az európai és magyarországi cigányábrázolásokon; MTA KIK, Budapest, 2024 (Székfoglalók a Magyar Tudományos Akadémián)
- Szántó András: Mulató pesti alakok. Kávéházak és cigányzenészek; Gabbiano Print, Budapest, 2022 (Pesti alakok)
- A cigányzene és a zenész cigány alakváltozásai. Történelmi, társadalmi és kulturális metszetek a 19-20. századból; szerk. Hajnáczky Tamás; Gondolat, Budapest, 2023