Incze Ferenc – Wikipédia
Incze Ferenc | |
Született | 1910. augusztus 5. Gyergyószentmiklós |
Elhunyt | 1988. augusztus 21. (78 évesen) Kolozsvár |
Állampolgársága | román |
Nemzetisége | magyar |
Foglalkozása | festőművész |
Sírhelye | Házsongárdi temető |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Incze Ferenc témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Incze Ferenc (Gyergyószentmiklós, 1910. augusztus 5. – Kolozsvár, 1988. augusztus 21.) erdélyi magyar festő.
Életpályája
[szerkesztés]A budapesti Iparművészeti Iskolát végezte, majd Bécsben végzett tanulmányokat. Az erdélyi művészet magányos, mellőzött alakja. Az expresszionizmussal és szürrealizmussal rokon művészetét Salvador Dalíéhoz is hasonlították.[1] Erdélyben csak külföldi sikerei után kezdték elismerni. Portrékat, aktokat, tájképeket, álomszerű víziókat kivetítő kompozíciós műveket festett. 1939-től Kolozsváron élt. 1973-ban elnyerte a Párizsi Szalon ezüstérmét, és ekkor a Francia Képzőművészek Társaságának örökös tagjává választották. Ajándékozott képeket a Zerindi Képtárnak, de hagyatékának jelentős része a gyergyószentmiklósi Tarisznyás Márton Múzeumban található.
Munkássága
[szerkesztés]Egyéni kiállítások
[szerkesztés]- Műtermi kiállítás, Kolozsvár, 1941, 1943.
- Korunk Galéria, Kolozsvár, 1973.
- Hoorn – Amszterdam – Utrecht, 1978.
- Korunk Galéria, Kolozsvár, 1982.
- Művészeti Galéria, Kolozsvár, 1987.
- Retrospektív kiállítás, Művészeti Múzeum, Kolozsvár, 1998.
- Körösvidéki Múzeum, Nagyvárad, 1999.
- Györkös Mányi Albert Emlékház, Kolozsvár, 1998.
- Korunk Galéria, Kolozsvár, 2008.
- Haáz Rezső Múzeum, Székelyudvarhely, 1998.
- Centenáriumi kiállítás, Quadro Galéria, Kolozsvár, 2010.
- Brukenthal Múzeum, Kék Ház, 2012.
Válogatott csoportos kiállítások
[szerkesztés]- Tíz év az adományok tükrében, Művészeti Múzeum, Kolozsvár, 2006.
- Takács Galéria állandó tárlata, Százhalombatta, Kolozsvár, 2008.
- XX. századi erdélyi magyar festők a székelykeresztúri Molnár István Múzeum gyűjteményéből, Haáz Rezső Múzeum, Székelyudvarhely, 2011.
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ *Kiss Előd-Gergely: A „második Dali” Archiválva 2014. április 27-i dátummal a Wayback Machine-ben, Krónika, 2010. szeptember 29.
Források
[szerkesztés]- artportal.hu
- Incze Ferenc festőművész hazatért, székelyhon.ro, 2012. július 17.
- Tarisznyás Márton Múzeum, Gyergyószentmiklós.
További Információk
[szerkesztés]- Szabó Vilmos: Incze Ferenc. Korunk, 1974.
- Kántor Lajos: Ecsettel az ég felé. Utunk, 1982/16.
- Mikó Ervin: Kicsoda ön, Incze Ferenc? Igazság, 1988. február 21.
- Murádin Jenő: A festő hagyatéka. Utunk, 1988/37.
- Kántor Lajos: Kolozsvártól Párizsig – és tovább… Helikon, 1998. okt. 25.
- Csomafáy Ferenc: Démonikusan nagy festő. Romániai Magyar Szó, 2003. nov. 11.
- Németh Júlia: Anyanyelve a festészet. In memoriam Incze Ferenc. Erdélyi Művészet, 2004/2.
- Székely Sebestyén György:: Incze Ferenc utolsó vázlatfüzete. Korunk, 2008/04.
- Német Júlia: „Kolozsvártól Párizsig – és tovább...”[halott link], Szabadság, 2008. szept. 13.
- Kiss Előd-Gergely: A „második Dali”, Krónika, 2010. szept. 29.
- Székely Sebestyén György: Incze Ferenc (1910–1988). Képzőművészeti monográfia, Komp-Press Kiadó, Kolozsvár, 2010.
- Utazás az ego körül. Incze Ferenc, a festő, aki sztár akart lenni, transidex.ro, 2010. szept. 25.