Thallóczy Lajos – Wikipédia
Thallóczy Lajos | |
![]() | |
A Magyar Történelmi Társulat elnöke | |
Hivatali idő 1913 – 1916 | |
Előd | Teleki Géza |
Utód | Klebelsberg Kuno |
Születési név | Strommer Lajos |
Született | 1857. december 8.[1][2] Kassa |
Elhunyt | 1916. december 1. (58 évesen) Herceghalom |
Sírhely | Fiumei Úti Sírkert |
Foglalkozás | történész |
Halál oka | vonatgázolás |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Thallóczy Lajos témájú médiaállományokat. |
Thallóczy Lajos (született: Strommer Lajos) (Kassa, 1857. december 8.[3] – Herceghalom, 1916. december 1.) magyar történész, a Magyar Tudományos Akadémia tagja, 1913-tól 1916-ig a Magyar Történelmi Társulat elnöke, politikus, valóságos belső titkos tanácsos, a császári és királyi közös pénzügyi minisztérium osztályfőnöke.[4]
Életpályája
[szerkesztés]Apai részről aradi és budai, anyai részről württembergi gyökerű, német ajkú polgári családba született, Strommer Benedek Lajos név alatt.[5] Szülei Strommer Benedek és Uhl (Van der Well) Margit (1835–1895) voltak,[6]. Anyja a württembergi Zipplingenben született, és egy budai nőnevelőintézet tanítónője volt, mielőtt 1857. február 24-én férjhez ment Strommer Benedekhez. Apja 1831-től a budai Helytartótanács, 1848/1849-ban a Közlekedésügyi Minisztérium, majd a Pénzügyigazgatóság hivatalnoka volt. 1854-től a kassai Pénzügyigazgatóságon, 1866-tól pedig ismét Budán, 1867-től a Pénzügyminisztériumban dolgozott.
Fia így 1864-ben Kassán kezdte meg az elemi iskolát, majd 1866/1867-ben Budán fejezte be. Gimnáziumi tanulmányait is Budán, az egyetemi katolikus gimnáziumban végezte 1867 és 1875 között. Már akkor érdeklődést tanúsított a történelem iránt, mert 6. osztályos korában önképzőköri pályadíjat nyert „Richelieu bíboros világtörténelmi jelentősége” című dolgozatával.[7]
Egyetemi tanulmányait 1875 és 1879 között a budapesti egyetemen folytatta, ahol középiskolai tanári és bölcsészdoktori címet szerzett. Ekkor, 1875-től magyarosította nevét Strommerről Thallóczyra. 1879-ben magyar gazdaságtörténetből magántanári képesítést szerzett. Már az egyetem befejezése előtt, 1877-től a Magyar Országos Levéltár tisztviselője volt. Emellett élénk történettudományos tevékenységet is folytatott. 1874–1884 közt a Századok, 1876–1880 közt az Archaeologiai Értesítő segédszerkesztője, majd 1877–1878-ban a Magyar Gyorsíró szerkesztője.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/58/Thall%C3%B3czy_Lajos_eml%C3%A9kt%C3%A1bla%2C_Herceghalom.jpg/250px-Thall%C3%B3czy_Lajos_eml%C3%A9kt%C3%A1bla%2C_Herceghalom.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a4/Thall%C3%B3czy_Lajos_s%C3%ADrja.jpg/300px-Thall%C3%B3czy_Lajos_s%C3%ADrja.jpg)
1885-től a közös Pénzügyminisztériumhoz tartozó bécsi udvari kamarai levéltár igazgatója, a Theresianumban a magyar történet és közjog, a Konzuli Akadémián a magyar közjog tanára volt. Ekkor már, 1883-tól az MTA levelező, 1895-től rendes tagja volt. 1913-tól a Magyar Történelmi Társulat elnöke lett.
1901-től a közös Pénzügyminisztérium osztályvezetőjeként a megszállt Bosznia-Hercegovina oktatási, művelődési és kultuszügyeinek felelőse lett, és e minőségében elkötelezetten dolgozott az ország modernizációjáért. A magyar Balkán-kutatás megalapozója volt. Gróf Tisza István miniszterelnök Thaly Kálmánt és Thallóczyt bízta meg Rákóczi hamvai hazahozatalának lebonyolításával (1906 októbere). 1912-től valóságos belső titkos tanácsossá, 1916-tól a világháború során megszállt Szerbia polgári kormányzójává nevezték ki. 1916. december 1-jén Ferenc József temetéséről hazajövet Magyarország legsúlyosabb vasúti szerencsétlenségének áldozata lett.
Művei
[szerkesztés]Történelmi regényeinek és útleírásainak némelyike Deli álnéven jelent meg.
- I. Apafi Mihály udvara (1878)
- Magyar várak 1437 körül (1878)
- Lucrum Camerae (A kamara haszna) (Bp., 1879)
- Utazás Levanteban (Bp., 1882); lefordítva bolgárra: Пейковска, П., Пътепис на Лайош Талоци за България от 1881 г. Известия на държавните архиви, Т. 64, с. 202–232.
- A keleti kereskedelem története Magyarországon (1882)
- Vasvári Pál és a pesti egyetemi ifjúság 1844–1849 (Bp., 1882)
- Oroszország és hazánk (Bp., 1884);
- Zay Ferenc (Bp., 1884)
- Csömöri Zay Ferenc 1505–1570 (1885)
- Az "illyr" címergyűjtemények (1888)
- Magyarország és Raguza (1888)
- Horvát szokásjog (Bácsy Jakab álnéven, Bp., 1896)
- Regényes történet a XVII. századi hajdúvilágból (Bácsy Jakab álnéven, 1896)
- Blagay család oklevéltára (1897, Barabás Samuval)
- Tanulmányok a Blagay-család történetéből. Adalék Szlavonia történetéhez (1897)
- Die Geschichte der Grafen von Blagay (1898)
- Gyepün innen, gyepün túl (Deli álnéven, Bp., 1898)
- Magyar–bulgár összeköttetések. Századok, 1898, II. füz., 113–123; lefordítva bolgárra: Л. Талоци, Унгарско-български връзки (fordítás P. Peykovska) In: Унгарски учени за България, Съст. П. Пейковска. С., 2003, с. 106–120.
- Oklevelek a magyar–bulgár összeköttetések történetéhez. 1360–1369. Történelmi Tár, II. füzet, 1898, N IV, 355–367; lefordítva bolgárra: Л. Талоци, Грамоти за историята на унгарско-българските връзки, 1360–1369 (fordítás P. Peykovska, S. Lekova). In: Унгарски учени за България, Съст. П. Пейковска. С., 2003, с. 121–142.
- Nagy Lajos és a bolgár bánság (1900); lefordítva bolgárra: Л. Талоци, Лудовик Велики и българското банство (fordítás P. Peykovska, S. Lekova) In: Унгарски учени за България, Съст. П. Пейковска. С., 2003, с. 143–202.
- Bosznia története (1900)
- Gróf Benyovszky Móric haditengerészeti és kereskedelem-politikai tervei 1779–1801 (1901)
- Gróf Szécsen Antal (1901)
- Magyarország melléktartományainak oklevéltára című sorozat 4 kötete:
- A horvát véghelyek oklevéltára (Hodinka Antallal, Bp., 1903)
- Magyarország és Szerbia közti összeköttetések oklevéltára (Áldásy Antallal, Bp., 1907)
- Alsó-Szlavónia okmánytára 1244–1710 (Horváth Sándorral, Bp., 1912)
- Jajcza története (Monum. Hung. Hist., Bp., 1915)
- Tanulmányok a bosnyák bánság kezdeteiről… (Bp., 1905)
- Mantovai követjárás Budán, 1395 (Bp., 1905)
- III. Béla és a magyar birodalom (Bp., 1906)
- A szerb felkelés története I–II. (Bp., 1908–09)
- Bosnyák és szerb élet- és nemzedékrajzi tanulmányok (1909)
- Kállay Benjámin emlékezete (Bp., 1909)
- Frangepán család oklevéltára I–II. (1910–1913, Barabás Samuval)
- Tudákos levelek I–II. (álnéven, Bp., 1913–14)
- Acta et diplomata res Albaniae mediae aetatis illustrantia, I–II. (szerk. Konstantin Jirečekkel, Milan Šufflay-jal, 1913–18)
- Török–magyar oklevéltár, ford. Karácson Imre, szerk. T. L. (Krcsmárik Jánossal, Szekfű Gyulával, 1914)
- Jajcza (bánság, vár és város) története 1450–1527 (Bp., 1915)
- 1814–1914. (Bp., 1915) Online
Források
[szerkesztés]- Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái XIV. (Telgárti–Zsutai). Budapest: Hornyánszky. 1914.
- A Thallóczy Lajos-Társaság kiadványai
- Thallóczy Lajos emlékének : a Thallóczy Lajos Társaságban az 1928-1935. években elmondott emlékbeszédek, szerk. Traeger Ernő, Budapest, [1936].
- Mészöly Gedeon: Thallóczy Lajos mint nyelvművész : a Thallóczy Lajos-Társaságban 1936. dec. 4-én elmondott emlékbeszéd, Budapest, 1937.
- Károlyi Árpád, Thallóczy Lajos élete és működése, Budapest, 1937
- Nagy Miklós, Takáts Sándor emlékének, 1860-1932, Budapest, 1937.
- Kary Béla, Thallóczy Lajos a szociológus, a közjogász és az elméleti politikus, Budapest, 1938.
- Medgyaszay István, Thallóczy Lajos művészlelke, ill. Edvi-Illés Aladár, Budapest, 1938.
- Eckhart Ferenc, Thallóczy Lajos, a történetíró, Budapest, 1938.
- ifj. Némethy Károly, Emlékezések Thallóczy Lajosról, Budapest, 1940.
- Szüllő Géza, Emlékbeszéd Thallóczy Lajosról, Budapest, 1940.
- Horánszky Lajos, Magyarok Bécsben : Károlyi Árpád és Thallóczy Lajos köre, Budapest, 1941.
- Suhay Imre, Thallóczy Lajos mint a megszállt Szerbia országos polgári biztosa, Budapest, 1941.
- Tömöry Márta: Thallóczy Lajos és az Országos Levéltár, in Levéltári Közlemények 47(1976), 25–60.
- Унгарски учени за България (ХІХ – средата на ХХ в.). София, 2003. Съставител, научна редакция, превод, предговор, библиография и показалци П. Пейковска.
- Пейковска, П., Българо-унгарски научни взаимоотношения (ХІХ – средата на ХХ век). София, 2005, с. 40-49, 79-85.
- Thallóczy Lajos, a történész és politikus: Bosznia és Hercegovina múltjának felfedezése és a modern történettudomány / Lajos Thallóczy, der Historiker und Politiker: Die Entdeckung der Vergangenheit von Bosnien-Herzegowina und die moderne Geschichtswissenschaft. / Lajos Thallóczy, historičar i političar: Otkriće prošlosti Bosne i Hercegovine i moderna istorijska nauka. Ed. Dževad Juzbašić–Imre Ress, Sarajevo–Budapest, 2010.
- „Kedves Lajosom!”: Csánki Dezső levelei Thallóczy Lajoshoz 1879–1916, s. a. rend. Reisz T. Csaba, Budapest, 2017.
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ születési anyakönyv
- ↑ BnF források (francia nyelven)
- ↑ Kassa r.k. keresztelési anyakönyv, 1858. év.
- ↑ familysearch.org Thallóczy Lajos gyászjelentése
- ↑ familysearch.org Strommer Lajos keresztelője
- ↑ familysearch.org Thallóczy Benedekné gyászjelentése
- ↑ Tömöry Márta: Thallóczy Lajos és az Országos Levéltár, in Levéltári Közlemények 47(1976), 26-28; Kedves Lajosom!”: Csánki Dezső levelei Thallóczy Lajoshoz 1879–1916, s. a. rend. Reisz T. Csaba, Budapest, 2017, 24-26.
Külső hivatkozások
[szerkesztés]- Thallóczy Lajos és köre Bécsben
- П. Пейковска, Болгаро-венгерские связи в исторической науке и межличностные отношения (ХІХ век)
- Penka Peykovska, Thallóczy Lajos naplója Bulgáriáról és Ausztria-Magyarország külpolitikájáról a Balkán háborúk idejében (2.06.1912 – 26.11.1913)in Bg
- Művei a REAL-EOD-ban
További irodalom
[szerkesztés]- Szilágyi Ágnes Judit (2007): Érdekes személyiségek, emlékezetes viták a magyar történetírásban, 27 történészportré, Budapest, Palatinus, 49-54.
- ifj. Némethy Károly 1940: Emlékezések Thallóczy Lajosról. Budapest
- "Kedves Lajosom!". Csánki Dezső levelei Thallóczy Lajoshoz, 1879–1916; sajtó alá rend., bev. Reisz T. Csaba; Magyar Történelmi Társulat–MTA BTK TTI, Bp., 2017 (Századok könyvek)
- Segítség nehéz időkben. Levélválogatás Thallóczy Lajos hagyatékából; sajtó alá rend. Zichy Mihály; Írott Szó Alapítvány–Országos Széchényi Könyvtár, Bp., 2018