Paris–Tours – Wikipedia
Paris–Tours | |
---|---|
Lokalt namn: | Paris–Tours |
Region: | Norra Frankrike |
Datum: | Första halvan av oktober |
Typ: | Endagslopp |
Historia | |
Första upplagan: | 1896 |
Antal upplagor: | 117 (2023) |
Förste vinnare: | ![]() |
Senaste vinnare: | ![]() |
Flest segrar: | ![]()
|
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/69/Paris-Tours_Map_%28M._Knapton%29.jpg/250px-Paris-Tours_Map_%28M._Knapton%29.jpg)
Paris–Tours (mellan 1974 och 1975 Tours–Versailles och mellan 1976 och 1987 Grand Prix d'Automne) är en fransk cykeltävling som ingår i UCI ProTour. Loppet går mellan utkanterna av Paris till katedralstaden Tours en söndag i första halvan av oktober[1]. Bansträckningen var totalt sett ganska platt så loppet passade bra för sprinters, men sedan 2018[2] inkluderar det en del backar före de sista kilometrarna till mål[3] (dessutom går sedan dess en stor del av loppets avslutning på smala vägar med dålig beläggning som gatsten eller grus - vissa grussträckor har till och med en grässträng i mitten![4]). Den högsta punkten i loppet är 200 meter på Le Gault-du-Perche. Tävlingen avslutades tidigare ofta med en klungspurt på Avenue du Grammont i Tours.
Loppet startade 1896 som ett lopp för amatörer, vilket gör det till en av de äldsta cykeltävlingarna i världen. Tävlingen var organiserad av tidningen Paris-Velo och vinnare blev fransmannen Eugène Prévost.
Loppet tog sedan en paus under fem år men kom sedan tillbaka igen som amatörtävling. Efter ytterligare fem år, 1906, blev tävlingen årlig för professionella cyklister med tidningen L’Auto som organisatör. Numera är arrangören Amaury Sport Organisation, som också anordnar Tour de France.
Under tävlingen 1921 avslutade hälften av cyklisterna loppet när de kom till Chartres. Vinnaren av loppet, Francis Pélissier, fick en punktering sent i loppet, men hans händer var så frusna att han var tvungen att dra av däcket från fälgen med tänderna. Han fortsatte loppet och hämtade in Eugène Christophe innan Pélissier fortsatte loppet i ensam ledning till målet.
Rekordet för antalet segrar i tävlingen är tre och innehas av Gustaf Daneels (1934, 1936, 1937), Paul Mayé (1941, 1942, 1945), Guido Reybroeck (1964, 1966, 1968) och Erik Zabel (1994, 2003, 2005).
Eddy Merckx vann aldrig Paris-Tours, men hade möjligheten att göra det 1968, men han lämnade över segern till sin stallkamrat Guido Reybrouck, som tack för att han hade hjälpt honom under början av säsongen. Erik Zabel tog sin första stora seger när han vann Paris-Tours 1994. Zabel vann sedan tävlingen igen under säsongerna 2003 och 2005. Jacky Durand, Andrea Tafi, Marc Wauters, Richard Virenque och Erik Dekker har alla vunnit tävlingen genom en soloutbrytning alternativt spurt från liten grupp.
Paris-Tours och Lombardiet runt (som sedan 2016 körs på en lördag) avhålls samma helg eller med en veckas mellanrum och kallas ibland för höstdubbeln. Loppen är olika i karaktären då Lombardiet runt är för bergsspecialister. Tre cyklister har lyckats med att vinna båda tävlingarna, Philippe Thys (1917), Rik Van Looy (1959) och Jo de Roo (1962 och 1963).
Vinnare[5][6]
[redigera | redigera wikitext]Paris–Tours
[redigera | redigera wikitext]- 2023
Riley Sheehan
- 2022
Arnaud Démare
- 2021
Arnaud Démare
- 2020
Casper Pedersen
- 2019
Jelle Wallays
- 2018
Søren Kragh Andersen
- 2017
Matteo Trentin
- 2016
Fernando Gaviria
- 2015
Matteo Trentin
- 2014
Jelle Wallays
- 2013
John Degenkolb
- 2012
Marco Marcato
- 2011
Greg Van Avermaet
- 2010
Óscar Freire
- 2009
Philippe Gilbert
- 2008
Philippe Gilbert
- 2007
Alessandro Petacchi
- 2006
Frédéric Guesdon
- 2005
Erik Zabel
- 2004
Erik Dekker
- 2003
Erik Zabel
- 2002
Jakob Piil
- 2001
Richard Virenque
- 2000
Andrea Tafi
- 1999
Marc Wauters
- 1998
Jacky Durand
- 1997
Andrei Tchmil
- 1996
Nicola Minali
- 1995
Nicola Minali
- 1994
Erik Zabel
- 1993
Johan Museeuw
- 1992
Hendrik Redant
- 1991
Johan Capiot
- 1990
Rolf Sørensen
- 1989
Jelle Nijdam
- 1988
Peter Pieters
- 1987
Adri van der Poel
- 1986
Phil Anderson
- 1985
Ludo Peeters
- 1984
Sean Kelly
- 1983
Ludo Peeters
- 1982
Jean-Luc Vandenbroucke
- 1981
Jan Raas
- 1980
Daniel Willems
- 1979
Joop Zoetemelk
- 1978
Jan Raas
- 1977
Joop Zoetemelk
- 1976
Ronald Dewitte
- 1975
Freddy Maertens
- 1974
Francesco Moser
- 1973
Rik Van Linden
- 1972
Noël Van Tyghem
- 1971
Rik Van Linden
- 1970
Jürgen Tschan
- 1969
Herman Van Springel
- 1968
Guido Reybroeck
- 1967
Rik Van Looy
- 1966
Guido Reybroeck
- 1965
Gerben Karstens
- 1964
Guido Reybroeck
- 1963
Jo de Roo
- 1962
Jo de Roo
- 1961
Jos Wouters
- 1960
Jo de Haan
- 1959
Rik Van Looy
- 1958
Gilbert Desmet
- 1957
Fred De Bruyne
- 1956
Albert Bouvet
- 1955
Jacques Dupont
- 1954
Gilbert Scodeller
- 1953
Jos Schils
- 1952
Raymond Guegan
- 1951
Jacques Dupont
- 1950
André Mahé
- 1949
Albert Ramon
- 1948
Louis Caput
- 1947
Briek Schotte
- 1946
Briek Schotte
- 1945
Paul Maye
- 1944
Lucien Teisseire
- 1943
Gabriel Gaudin
- 1942
Paul Maye
- 1941
Paul Maye
- 1940 inställt
- 1939
Frans Bonduel
- 1938
Jules Rossi
- 1937
Gustave Danneels
- 1936
Gustave Danneels
- 1935
René Le Grèves
- 1934
Gustave Danneels
- 1933
Jules Merviel
- 1932
Jules Moineau
- 1931
André Leducq
- 1930
Jean Marechal
- 1929
Nicolas Frantz
- 1928
Denis Verschueren
- 1927
Heiri Suter
- 1926
Heiri Suter
- 1925
Denis Verschueren
- 1924
Louis Mottiat
- 1923
Paul Deman
- 1922
Henri Pélissier
- 1921
Francis Pélissier
- 1920
Eugène Christophe
- 1919
Hector Tiberghien
- 1918
Charles Mantelet
- 1917
Philippe Thys
- 1915–1916 inställt
- 1914
Oscar Egg
- 1913
Charles Crupelandt
- 1912
Louis Heusghem
- 1911
Octave Lapize
- 1910
François Faber
- 1909
François Faber[7]
- 1908
Omer Beaugendre
- 1907
Georges Passerieu
- 1906
Lucien Petit-Breton
- 1902–1905 inställt
- 1901
Jean Fischer
- 1897–1900 inställt
- 1896
Eugène Prévost
Tours–Paris
[redigera | redigera wikitext]Under säsongerna 1917 och 1918 fanns det också ett lopp som gick mellan Tours och Paris, det vill säga tvärtom mot Paris-Tours. Vinnare blev:
|
Paris–Tours Espoirs
[redigera | redigera wikitext]Paris-Tours Espoirs startade första gången 1991.
|
|
|
Referenser
[redigera | redigera wikitext]- ^ 7 - 14 oktober sedan 2004.
- ^ Ellis Bacon, Paris-Tours takes on vineyard gravel tracks – Preview, CyclingNews den 3 oktober 2018.
- ^ Banprofil för Paris-Tours 2021.
- ^ Joe Robinson, 'Nothing to do with road cycling': Riders and managers react Paris-Tours gravel, Cyclist, 8 oktober 2018.
- ^ Paris-Tours på BikeRaceInfo.
- ^ Paris-Tours - Top-3 per edition på ProCyclingStats.
- ^ De tre första cyklisterna som korsade mållinjen blev diskvalificerade då de tog fel väg.