Авл Постумій Альбін (консул 99 до н.е.) — Вікіпедія
Авл Постумій Альбін лат. Aulus Postumius Albinus | ||
![]() | ||
| ||
---|---|---|
не пізніше 102 до н. е. | ||
| ||
99 до н. е. | ||
| ||
89 до н. е. | ||
Народження: | 142 до н. е.[1] Стародавній Рим | |
Смерть: | 89 до н. е. або 89 до н. е.[1] Рим, Римська республіка | |
Причина смерті: | побиття камінням | |
Країна: | Стародавній Рим | |
Релігія: | давньоримська релігія | |
Рід: | Постумії | |
Батько: | Авл Постумій Альбін[d] або Авл Постумій Альбін[1][1] | |
Мати: | невідомо | |
Шлюб: | невідомо | |
Діти: | Децім Юній Брут Альбін | |
Авл Постумій Альбін (лат. Aulus Postumius Albinus; помер приблизно у 89 році до н. е. під Помпеями) — давньоримський політичний діяч з патриціанського роду Постуміїв, консул 99 року до н. е. Дослідники ототожнюють його з ще одним Авлом Постумієм Альбіном — легатом, загиблим під час Союзницької війни.
Авл Постумій належав до одного з найзнатніших патриціанських родів Риму, представники якого згадуються в джерелах, починаючи з першого десятиліття Римської республіки. У деталях його походження невідоме, через те, що в Капітолійських фастах на місці преноменів його батька і діда лакуни. Ім'я Авл носив молодший брат і легат Спурія Постумія Альбіна, консула 110 до н. е. Цей нобіль став винуватцем поразки римської армії під час Югуртинської війни та після цього імовірно пішов у вигнання[2]. Вільям Сміт гадав, що консул був сином легата[3], а Фрідріх Мюнцер[de] — що мова йде про представників різних гілок роду (можливо, двоюрідних братів)[4]. Також існує гіпотеза, що легат і консул — та сама людина. Але сучасні дослідники вважають це сумнівним[5].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e1/Coin_of_Aulus_Postumius_Albinus.png/300px-Coin_of_Aulus_Postumius_Albinus.png)
Авл Постумій згадується в джерелах лише у зв'язку зі своїм консулатом (99 рік до н. е.)[6]. Він став одним із чотирьох претендентів на цю магістратуру — поряд з Марком Антонієм Оратором, Гаєм Сервілієм Главцією та Гаєм Меммієм (згідно із законом Віллія це означає, що він повинен був не пізніше 102 до н. е. обіймати посаду претора[7]). Одне з консульських місць зайняв Антоній, а за друге повинна була розвернутися подальша боротьба. Але Главцію напередодні виборів усунули, оскільки він був претором поточного року; а вранці в день голосування, при до кінця нез'ясованих обставин був забитий на смерть Меммій[8][9]. Сенат звинуватив в організації вбивства Главцію і використовував цей інцидент, щоб розправитися з екскандидатом та його політичним союзником — народним трибуном Луцієм Аппулеєм Сатурніном. Альбін же у результаті всіх цих подій став консулом[10]. В історіографії існує думка, що насправді саме Авл Постумій стояв за вбивцями Меммія: той був його єдиним конкурентом у боротьбі за консулат і раніше звинувачував родича Авла (Спурія Постумія) у корупційній змові з Югуртою[11][12].
У зв'язку з консулатом Альбіна Авл Геллій повідомляє про несприятливі провісники (у сакрарії в палаці Нуми Помпілія, де зберігалися священні предмети, прийшли в рух Марсові списи), через які Авл Постумій та Марк Антоній прийняли постанову про додаткові жертви богам[13]. Головною подією 99 року до н. е. стала боротьба низки представників сенатської аристократії за повернення з вигнання Квінта Цецилія Метелла Нумідійського, але Альбін у цьому контексті не згадується в джерелах — як і у зв'язку з якими-небудь подіями, крім ознак і жертв[6].
У 89 році до н. е. в джерелах з'являється ще один Авл Постумій Альбін. Під час Союзницької війни цей нобіль був легатом і брав участь в облозі Помпей; власні солдати вбили його камінням і палицями[14] через «підозру в ганебній зраді»[15] або через його «нестерпну зарозумілість»[16]. Відомо, що військо Альбіна взяв під своє керівництво Луцій Корнелій Сулла, який не став карати винних у вбивстві легата: він «залишив настільки тяжку провину безкарною і навіть пишався цим, не без хвастощів кажучи, що завдяки цьому його люди, мовляв, стануть ще більш ворожими, спокутуючи хоробрістю свою провину»[14]. Плутарх називає Авла колишнім претором[14], а Оросій — Консуляром[16]. Фрідріх Мюнцер робить з цього висновок, що, якщо Оросій не помиляється, то легата необхідно ототожнити з консулом 99 року до н. е.[17] На користь такого ототожнення висловився і Броутон[18].
Дружина — Юнія Молодша, донька Децим Юній Брут Галлек, консул 138 року до н. е.
Діти:
- Постумія Альбіна, дружина Сервія Сульпіція Руфа, коснула 51 року до н. е.
- Авл Постумій Альбін, монетарій 81 року до н. е.
- ↑ а б в г Digital Prosopography of the Roman Republic
- ↑ Postumius 32, 1953.
- ↑ Авл Постумій Альбін у Smith's Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Архів оригіналу за 6 вересня 2019. Процитовано 16 жовтня 2019.
- ↑ Postumius 35, 36, 1953.
- ↑ Короленков, Смыков, 2007, с. 388.
- ↑ а б Postumius 33, 1953.
- ↑ Broughton, 1951, с. 568.
- ↑ Аппіан, XIII,32.
- ↑ Оросій, V,17,5.
- ↑ Broughton, 1952, с. 1.
- ↑ Короленков, Смыков, 2007, с. 114.
- ↑ Короленков, Кац, 2006, с. 121—127.
- ↑ Авл Геллий, IV,6,1—2.
- ↑ а б в Плутарх, Сулла, 6.
- ↑ Тит Ливий, Періохи, 75.
- ↑ а б Оросій, V,18,22.
- ↑ Postumius 34, 1953.
- ↑ Broughton, 1952, с. 37.
- Аппіан. Історія Риму.
- Авл Геллій. Аттичні ночі.
- Тіт Лівій. Історія від заснування міста.
- Павло Оросій. Сім книг Історії проти язичників.
- Плутарх. Порівняльні життєписи.
- Короленков А., Кац В. Убийство Гая Меммия : [рос.] // Studia historica. — 2006. — № 6. — С. 120—127.
- Короленков А., Смыков Е. Сулла : [рос.]. — Москва : Молодая гвардия, 2007. — 430 с. — ISBN 978-5-235-02967-5.
- Broughton R. Magistrates of the Roman Republic : [англ.]. — New York, 1951. — Vol. I. — 600 с.
- Broughton R. Magistrates of the Roman Republic : [англ.]. — New York, 1952. — Vol. II. — 558 с.
- Münzer F.[de]. Postumius 32 // Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft : [нім.]. — 1953. — Bd. XXII, 1. — Kol. 908—909.
- Münzer F. Postumius 33 // Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft : [нім.]. — 1953. — Bd. XXII, 1. — Kol. 909.
- Münzer F. Postumius 34 // Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft : [нім.]. — 1953. — Bd. XXII, 1. — Kol. 909—910.
- Münzer F. Postumius 35, 36 // Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft : [нім.]. — 1953. — Bd. XXII, 1. — Kol. 910—911.