Антіох IV Епіфан — Вікіпедія
Антіох IV Епіфан дав.-гр. Ἀντίοχος Ἐπιφανής | |
---|---|
![]() Погруддя Антіоха IV у Старому музеї, Берлін. | |
Правління | 175 до н. е. — 164 до н. е. |
Коронація | 175 до н. е. |
Біографічні дані | |
Імена | Мітрідат |
Народження | 215 до н. е. |
Смерть | не раніше 161 до н. е. і не пізніше грудень 164 до н. е. |
У шлюбі з | Лаодіка IV |
Діти | Антіох V Евпатор[1][2][3], Лаодіка VI, Александр I Балас і Лаодіка |
Династія | Селевкіди |
Батько | Антіох III Великий[4][3][5] |
Мати | Лаодіка III |
![]() |
Антіо́х IV Епіфан (215 до н. е. — 164 до н. е.) — сирійський цар з 175 до н. е. Молодший син Антіоха III.
На думку дослідника Б. Скольника, Антіох IV зміг стати новим басилевсом завдяки підтримці вихідців з Мілету, які мали великий вплив при селевкідському дворі з часів правління його старшого брата[6]. Придушував повстання в Персиді та вступив у протистояня з Парфією за контроль над Ормузькою протокою. В рамках цього Нуменій, сатрап Месени, здобув перемоги: морську (неподалік узбережжя Карманії) і сухопутну.
Зайняв Єрусалим у 170 до н. е., захопивши велику частину священних скарбів Храму, і встановив правління грецького типу, намагаючись викорінити юдаїзм. Це викликало повстання юдеїв, очолюване Макавеями.
Антіох помер у 164 до н. е., так і не змігши його придушити.
Вчений Джордж Нікельсбург під час дослідження Книги Даниїла, висловив думку, що персонажі книги, Навуходоносор та Валтасар є масками для Антіоха IV та його сина[7].
- ↑ Антиох // Православная богословская энциклопедия: А — Архелая — СПб: 1900. — Т. 1. — С. 847–851.
- ↑ Антиох V Евпатор // Еврейская энциклопедия — СПб: 1908. — Т. 2. — С. 780–781.
- ↑ а б Антіохъ // Энциклопедический лексикон — СПб: 1835. — Т. 2. — С. 373–374.
- ↑ Антиох IV Епифан // Еврейская энциклопедия — СПб: 1908. — Т. 2. — С. 777–780.
- ↑ Любкер Ф. Antiochus // Реальный словарь классических древностей по Любкеру / под ред. Ф. Ф. Зелинский, А. И. Георгиевский, М. С. Куторга и др. — СПб: Общество классической филологии и педагогики, 1885. — С. 98–100.
- ↑ Смирнов, 2016, с. 80.
- ↑ Nickelsburg, 1984, с. 145.
- George W E. Nickelsburg. Stories of Biblical and Early Post-Biblical Times // The Literature of the Jewish People in the Period of the Second Temple and the Talmud, Volume 2 Jewish Writings of the Second Temple Period : [англ.]. — 1984. — ISBN 978-90-04-27511-9.
- Смирнов С. В. Милетяне и Селевкиды. (Заметка о роли придворных в династическом кризисе II в. до н.э.) : [рос.] // Мнемон: Исследования и публикации по истории античного мира. — 2016. — № 16-2. — С. 79-86. — ISSN 1318-193X.
![]() | Це незавершена стаття про монарха, династію чи її представника (представницю). Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |