Багдадський пакт — Вікіпедія
Організація центрального договору | |
---|---|
![]() | |
![]() прапор Організації центрального договору | |
![]() Члени Організації центрального договору (CENTO) показані зеленим кольором | |
Абревіатура | СЕНТО (англ. CENTO) |
Тип | міжурядовий військовий альянс |
Засновано | 24 лютого 1955 |
Розпущено | 1979 |
Штаб-квартира | Багдад (1955-1958) Анкара (1958-1979) |
Місце діяльності | Середній Схід та Європа |
Членство | 5 держав |
Офіційні мови | англійська |
![]() |
Багда́дський пакт (Організація близькосхідного договору (англ. Middle East Treaty Organisation, METO) з 1959 «Організація центрального договору», англ. The Central Treaty Organization, The Baghdad Pact, CENTO; тур. Merkezi Antlaşma Teşkilatı, Bağdat Paktı; перс. سازمان پیمان مرکزی; араб. حلف بغداد) — воєнно-політичний блок, створений у 1955 році за ініціативою США і Великої Британії у складі Іраку, Ірану, Туреччини, Пакистану та Великої Британії. Оформлений у Багдаді (Ірак).
Багдадський пакт мав на меті створити стратегічний пояс блоків держав (НАТО — Багдадський пакт — СЕАТО) біля кордонів СРСР та його сателітів, щоб запобігти радянській експансії на Близький Схід[1]. Після військового перевороту в Іраку (липень 1958) новостворена Іракська республіка вийшла зі складу Багдадського пакту (офіційно з 24 березня 1959 р.).
У 1958 США приєдналися до військового комітету альянсу[2]. Його зазвичай вважають одним із найменш успішних альянсів часів холодної війни[3].
В серпні 1959 р. Багдадський пакт перейменовано в СЕНТО («Організація центрального договору»). Вищим органом пакту є рада міністрів країн його учасниць (з 1958 місце перебування — Анкара).
Штаб-квартира організації була в Багдаді (Ірак) з 1955 по 1958 рік, а потім в Анкарі (Туреччина) з 1958 по 1979 рік. Кіпр також був важливим місцем для CENTO завдяки британським військовим базам в Акротирі і Декелія, а також близькості острова до Близького Сходу[4].
- Лютий 1954: Туреччина підписала пакт про взаємне співробітництво з Пакистаном.
- 19 травня 1954 року: США та Пакистан підписали угоду про взаємну оборону.
- 24 лютого 1955: Ірак і Туреччина підписали військову угоду в Багдаді, почалося використання терміну «Багдадський пакт». У тому ж році до Багдадського пакту приєдналися Велика Британія (5 квітня), Пакистан (23 вересня) та Іран (3 листопада).
- Жовтень 1958: штаб-квартира Багдадського пакту перенесена з Багдада до Анкари.
- 5 березня 1959 року: США підписують військові угоди з Пакистаном, Іраном та Туреччиною.
- 24 березня 1959 року: новий республіканський режим Іраку вивів країну з альянсу.
- 19 серпня 1959: METO перейменована в CENTO[5].
- 1965: Пакистан намагався отримати допомогу від своїх союзників у війні проти Індії[6]. 20 вересня Рада Безпеки ООН прийняла резолюцію 211, і Сполучені Штати та Велика Британія підтримали рішення ООН, припинивши постачання зброї обом воюючим сторонам[7].
- 1971: У новій війні з Індією Пакистан знову безуспішно намагався отримати допомогу союзників. (США надали Пакистану обмежену військову підтримку[8], але не в рамках CENTO.)
- 1974: Сполучене Королівство виводить сили з альянсу після турецького вторгнення на Кіпр.
- 11 березня 1979 року: новий уряд Ісламської Республіки Іран вивів країну з CENTO.
- 12 березня 1979 року: Пакистан виходить із CENTO.
- 1979: CENTO офіційно розформована.
Генеральний секретар, який призначається Радою міністрів на три роки з можливістю поновлення, керував діяльністю CENTO. Генеральними секретарями були[9][10]:
Ім'я | Держава | На посаді |
---|---|---|
Авні Халіді | ![]() | 1955 – 31 грудня 1958 |
Осман Алі Бег | ![]() | 1 січня 1959 – 31 грудня 1961 |
Аббас Алі Халатбарі | ![]() | січень 1962 – січень 1968 |
Тургут Менеменджіоглу | ![]() | січень 1968 – 1 лютого 1972 |
Насір Ассар | ![]() | 1 лютого 1972 – січень 1975 |
Уміт Халук Баюлкен | ![]() | січень 1975 – 1 серпня 1977 |
Сідар Хасан Махмуд | ![]() | серпень 1977 – березень 1978 |
Камуран Гюрюн | ![]() | 31 березня 1978 – 1979 |
CENTO спонсорувала залізничну лінію, частину якої було завершено, щоб забезпечити залізничне сполучення між Лондоном і Тегераном через Ван. Ділянка від озера Ван в Туреччині до Шарафхане в Ірані була завершена і профінансована здебільшого CENTO (переважно Велика Британія). Будівництво було особливо складним через складний рельєф. Частина маршруту включала залізничний пором через озеро Ван із терміналом у Татвані[en] на західній стороні озера. Примітні особливості залізниці на іранській стороні включали 125 мостів, серед них міст із прольотом, що височить, Катур[en], розміром 1 485 feet (453 m) завдовжки, що охоплює ущелину глибиною 396 feet (121 m)[11][12].
Як і його партнери НАТО та СЕАТО, CENTO спонсорувала низку культурних і наукових дослідницьких установ:
- Конференції CENTO з викладання громадського здоров’я та практики громадського здоров’я[13].
- Програма культурних праць CENTO[14]
- Інститут ядерної та прикладної науки CENTO
- Наукова координаційна рада CENTO[15]
- Наукова рада CENTO
- Симпозіум CENTO з розвитку сільської місцевості[16][17]
Установи підтримували широкий спектр невійськових заходів, зосереджених на сільському господарстві та розвитку. Наприклад, у 1960 році CENTO профінансував 37 проєктів, які охоплювали сільське господарство, освіту, охорону здоров'я, економічний розвиток і транспорт[18]. Також організовано принаймні один симпозіум із проблеми ящура та чуми великої рогатої худоби[19].
Організація, яка стала Інститутом ядерної науки CENTO, була заснована західними державами в рамках Багдадського пакту, як тоді називали CENTO[20]. Спочатку він був розташований у Багдаді, Ірак, але був переміщений до Тегерана, Іран, у 1958 році після того, як Ірак вийшов із CENTO[21]. В Інституті навчалися студенти з Пакистану та Туреччини, а також з Ірану[22].
Наукова рада CENTO організувала низку наукових симпозіумів та інших заходів, у тому числі зустріч у Лахорі (Пакистан) у 1962 році під назвою "The Role of Science in the Development of Natural Resources with Particular Reference to Pakistan, Iran and Turkey"[23].
- ↑ George Lenczowski, American Presidents and the Middle East, 1990, p. 88
- ↑ Wragg, David W. (1973). A Dictionary of Aviation (вид. first). Osprey. с. 88. ISBN 9780850451634.
- ↑ Martin, Kevin W. (2008). Baghdad Pact. У Ruud van Dijk та ін. (ред.). Encyclopedia of the Cold War. New York: Routledge. с. 57. ISBN 978-0-415-97515-5. Процитовано 30 січня 2009.
Thus, the Baghdad Pact is widely considered the least successful of the Cold War schemes engendered by the Anglo-American alliance.
- ↑ Dimitrakis, Panagiotis, The Value to CENTO of UK Bases on Cyprus", Middle Eastern Studies, Volume 45, Issue 4, July 2009, pp 611–624
- ↑ US National Archives. 333.8 Records of the Central Treaty Organisation (CENTO) 1956-79. https://www.archives.gov/research/guide-fed-records/groups/333.html#333.8.2 [Архівовано 2017-08-25 у Wayback Machine.]
- ↑ CENTO nation help sought by Pakistan. Chicago Tribune. September 7, 1965 [1] [Архівовано 2015-09-09 у Wayback Machine.]
- ↑ The India-Pakistan War of 1965. Office of the Historian, Bureau of Public Affairs, United States Department of State [2] [Архівовано 2015-07-08 у Wayback Machine.]
- ↑ Ambrose, Stephen E. (1989). Nixon: The Triumph of a Politician 1962–1972. Т. II. New York: Simon & Schuster. ISBN 978-0-671-72506-8.
- ↑ From Encyclopedia Iranica. http://www.iranicaonline.org/articles/central-treaty-organization-cento-a-mutual-defense-and-economic-cooperation-pact-among-persia-turkey-and-pakistan-wi [Архівовано 2013-11-17 у Wayback Machine.]
- ↑ Cahoon, Ben. International Organizations A-L. www.worldstatesmen.org. Архів оригіналу за 10 листопада 2018. Процитовано 10 грудня 2021.
- ↑ Geneva Times, 15 April 1971. p9 http://fultonhistory.com/Newspaper%2011/Geneva%20NY%20Daily%20Times/Geneva%20NY%20Daily%20Times%201971%20Mar-Apr%201971%20Grayscale/Geneva%20NY%20Daily%20Times%201971%20Mar-Apr%201971%20Grayscale%20-%201035.pdf [Архівовано 31 серпня 2021 у Wayback Machine.]
- ↑ Meklis, Y. Along the Path of a CENTO Railway: A Narrative with Text and Photographs Telling how Iran and Turkey, with the Support of CENTO Associates, are Repeating History by Linking Their Countries with a Modern Railway. CENTO Public Relations Division (1959?). https://books.google.com/books/about/Along_the_Path_of_a_CENTO_Railway.html?id=qEUYAAAAIAAJ&hl=en [Архівовано 11 грудня 2021 у Wayback Machine.]
- ↑ Kashani-Sabet, Firoozeh. OUP (2011) Conceiving Citizens: Women and the Politics of Motherhood in Iran. p. 291.
- ↑ Див, для прикладу, у "Solo exhibitions": http://www.bengalfoundation.org/old/index.php?view=artist/ArtistProfile.php&artistID=100&page=5 [Архівовано 2017-03-21 у Wayback Machine.]
- ↑ ASME web page for Mr. Sadik Kakaç. https://www.asme.org/about-asme/get-involved/honors-awards/press-releases/sadik-kakac-awarded-honorary-membership [Архівовано 2015-06-18 у Wayback Machine.]
- ↑ Beeman, William O. (1986). Language, Status, and Power in Iran. Indiana University Press. с. 226. ISBN 9780253113184. Архів оригіналу за 1 грудня 2017. Процитовано 18 листопада 2017.
- ↑ Amad, Mohammad Javad (2011). Agriculture, Poverty and Reform in Iran. Routledge. с. 172. ISBN 9780415614382. Архів оригіналу за 1 грудня 2017. Процитовано 18 листопада 2017.
- ↑ Меморандум ЦРУ, опублікований відповідно до положень про свободу інформації США. "EIGHTH CENTO MINISTERIAL COUNCIL SESSION TEHRAN, APRIL 28-30, 1960 U.S. POSITION ON THE TURKISH- IRANIAN RAILWAY LINK". http://www.foia.cia.gov/document/eighth-cento-ministerial-council-session-tehran-april-28-30-1960-us-position-turkish [Архівовано 2015-06-18 у Wayback Machine.]
- ↑ Lawrence, Mary Margaret (21 вересня 1973). CENTO Seminar on the Control and Eradication of Viral Diseases in the CENTO Region: With Special Emphasis on Foot-and-mouth Disease and Rinderpest and Renderpest-like Diseases; [papers. Central Treaty Organization. Архів оригіналу за 11 грудня 2021. Процитовано 11 грудня 2021 — через Google Books.
- ↑ Restivo, Sal P. (1982). Science, Technology, and Society. ISBN 9780195141931. Архів оригіналу за 11 грудня 2021. Процитовано 11 грудня 2021 — через Google Books.
- ↑ Orr, Tamra B. (15 серпня 2009). Iran and Nuclear Weapons. The Rosen Publishing Group, Inc. ISBN 9781435852815. Архів оригіналу за 11 грудня 2021. Процитовано 11 грудня 2021 — через Google Books.
- ↑ Entessar, Nader. Middle East Policy Council website. "Iran's Nuclear Decision-Making Calculus". http://www.mepc.org/journal/middle-east-policy-archives/irans-nuclear-decision-making-calculus?print [Архівовано 2015-06-18 у Wayback Machine.]
- ↑ Smith, ML. "The Role of Science in the Development of Natural Resources with Particular Reference to Pakistan, Iran and Turkey". Elsevier (2013). https://books.google.com/books?id=g-xsBQAAQBAJ&dq=CENTO+Institute+of+Nuclear+%26+Applied+Science+-centos&source=gbs_navlinks_s [Архівовано 11 грудня 2021 у Wayback Machine.]
- ANZUS
- Балканський пакт (1953)
- Організація економічного співробітництва
- Міжамериканський договір взаємної допомоги
- NATO
- Організація регіональної співпраці та розвитку
- Організація Договору Південно-Східної Азії
- І. Д. Коміренко. Організація Центрального договору // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т./Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К.:Знання України, 2004 — Т.2 — 812с. ISBN 966-316-045-4
- Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985.
- Central Treaty Organization (CENTO) entry in Encyclopaedia Iranica
- Багдадський пакт доступний для вільного завантаження з Інтернет-архіву [більше] (англ.)
- CENTO on the US State Department's website.
![]() | Це незавершена стаття про Ірак. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
![]() | Це незавершена стаття про міжнародну організацію. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
![]() | Це незавершена стаття про політику США. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |