Безклубенко Сергій Данилович — Вікіпедія
Безклубенко Сергій Данилович | |
---|---|
![]() | |
Народився | 15 червня 1932 (92 роки) Ладижинка, Уманський район, Вінницька область, Українська СРР, СРСР |
Громадянство | ![]() |
Національність | українець |
Діяльність | філософ |
Відомий завдяки | Філософ. Історик. Культуролог. Мистецтвознавець. Журналіст. |
Alma mater | Київський державний університет ім. Т. Г. Шевченка |
Науковий ступінь | доктор філософських наук |
Відомі учні | Жеребко Олександр Петрович |
Посада | Міністр культури УРСР |
Термін | 1977-1983 |
Попередник | Романовський Олексій Корнійович |
Наступник | Олененко Юрій Олександрович |
Батько | Безклубенко Данило Іванович, випускник середньої школи |
Мати | Шмигля Катерина Матвіївна, колгоспниця |
У шлюбі з | Кущук Людмила Архипівна (з 1956 року) |
Діти | має 2-х доньок, 2-х внуків, 2-х правнуків |
Нагороди | |
Сергі́й Дани́лович Безклу́бенко (нар. 15 червня 1932, Ладижинка) — український партійний функціонер у часи СРСР, міністр культури УРСР (1977—1983). Тележурналіст, історик українського кіно. Член ЦК КПУ в 1981—1986 р. Депутат Верховної Ради УРСР 10-го скликання.
Народився 15 червня 1932 року в селі Ладижинка Уманського (тепер) району Черкаської (тепер, кол. Київської) області.
Батьки: мама — Шмигля Катерина Матвіївна, батько — Безклубенко Данило Іванович.
Навчався в Ладижинській (Уманський район, Черкащина) середній школі (1939—1951).
Закінчив Київський державний університет ім. Т. Г. Шевченка (1951—1956).
Закінчив Академію суспільних наук (Москва, 1967—1970).
Спеціальності: філософія, історія, мистецтвознавство, літературознавство, журналістика.
Здобув наукові ступені: кандидата мистецтвознавства (1970), доктора філософських наук (1977), звання доцента (1990) та професора (1995). Член КПРС з 1954 року.
1956—1962 — працював у редакції донецької обласної газети «Радянська Донеччина» (літпрацівник, завідувач відділу пропаганди).
1962—1963 — головний редактор міжрайонної газети «Маяк» (Донецька область).
1963—1967 — редактор головної редакції громадсько-політичних програм Донецької студії телебачення.
1967—1970 — аспірант Академії суспільних наук при ЦК КПРС у Москві.
1970—1977 — завідувач сектору кінематографії, заступник завідувача відділу культури ЦК КП України.
7 червня 1977 — 13 вересня 1983 — міністр культури Української РСР.
1983—2000 — завідувач відділу кінознавства Інституту мистецтвознавства, фольклористики та етнології Академії наук України.
2000 — професор Київського національного університету культури і мистецтв.
Автор нарисів, оповідань, сценаріїв кіно- та телефільмів («Город-рабочий», «Два життя», «Кочегарка», «Робітнича династія», «Зустріч з молодістю» та ін.
Автор сценаріїв і ведучий телевізійних передач «Шахтарська слава» (прототип відомих Останкінських «Вогників»), програми на морально-етичні теми «На годинку!» (за листами телеглядачів); автор першого «підземного» (з вуглевидобувної лави шахти «Жовтнева» м. Донецька) телевізійного репортажу для програми «Естафета новин» Центрального телебачення (м. Москва), автор сценаріїв та ведучий серії репортажів (у циклі «Кінолітопис трудової звитяги») про спорудження шахти «Краснолиманська» (м. Димитров Донецької області) та ін.
Автор численних наукових публікацій, в тому числі монографічних досліджень у різних галузях художньої культури. Основні з них: «Соціальна природа мистецтва». — К., 1972; «Телевизионное кино. Очерк теории». — К., 1975; «Социальная сущность искусства». — М., 1976; «Природа искусства. О чем размышляют, о чем спорят философы». — М., 1982; «Грани творческого метода». — К., 1986; «Музы на ложе Прокруста». — К., 1988; «Сокрушение идолов». — К., 1989; «Кіномистецтво та політика». — К., 1995; «Українське кіно. Начерк історії». — К., 2001; «Етнокультурологія. Критичний аналіз наукових та методологічних засад». — К., 2002; «Теорія культури». — К., 2002; «Політекономія мистецтва». — К., 2004; «Відеологія». — К., 2004; «Всезагальна теорія та історія мистецтва». — К., 2004; «Українська культура: погляд крізь віки». — Ужгород, 2005; «Український енциклопедичний кінословник», Т. І. Основні поняття та терміни. — Вінниця, 2006; "Ошибка дона Христофора Колумба. Ироническая повесть в 2-х частях. Ч. І. «Ирония судьбы». — К., 2005; Ч. ІІ. «Ирония истории». — К., 2006; «Основи філософських знань. Курс лекцій для студентів мистецьких факультетів ВНЗ». — К., 2007, «Мистецтво: терміни та поняття. Ілюстроване енциклопедичне видання у 2–х томах». Т. І. — К., 2008, Т. ІІ. — К., 2010 та ін.
Організовував створення театрів Драми і комедії, Молодіжного, Дитячого музичного, другого лялькового — у Києві, Юного глядача — у Запоріжжі та Сумах, Будинків органної та камерної музики у Києві та ряді областей, духового та естрадно-симфонічного оркестрів у Києві, ряду художніх колективів (Театр пісні, Ансамбль класичного балету, Ансамбль автентичної народної пісні) та ін.
Лауреат премії Спілки кінематографістів СРСР (1982, Перша премія, за книгу «Телевизионное кино. Очерк теории»), Заслужений діяч культури Польщі (1979), Заслужений працівник освіти Угорщини (1980), Почесний громадянин м. Х'юстона (штат Техас, США) (1978), Заслужений працівник культури України (2002). Нагороджений орденом Дружби народів (1982) і пам'ятною медаллю з нагоди 100-річчя визволення Болгарії від турецької неволі, Почесними грамотами від Алтайського краю і Президії Верховної Ради РРСФР, Верховної Ради Азербайджану та України.
- Енциклопедія сучасної України: Біографія [Архівовано 19 серпня 2016 у Wayback Machine.]
- Станішевський Ю. Багатогранність таланту вченого, педагога, громадського діяча / Юрій Станішевський // Нар. творчість та етнографія. — 2002. — № 5—6. — С. 102—104 : фот.
- Міністерство культури і туризму України
- Інформаційна агенція культурних індустрій ПРО [Архівовано 19 квітня 2022 у Wayback Machine.]
- Київський національний університет культури і мистецтв [Архівовано 1 жовтня 2017 у Wayback Machine.]
- Сергій Данилович Безклубенко: бібліогр. покажч. : (до 80-річчя від дня народж.) / М-во культури України, Київ. нац. ун-т культури і мистецтв, Бібліотека ; уклад.: О. О. Скаченко та ін. ; голов. ред. М. М. Поплавський. — Київ: Вид. центр КНУКіМ, 2012. — 223 с.