Кустодієв Борис Михайлович — Вікіпедія
Кустодієв Борис Михайлович | |
---|---|
рос. Бори́с Миха́йлович Кусто́диев | |
![]() | |
Народився | 23 лютого (7 березня) 1878[3][1][…] Астрахань, Російська імперія |
Помер | 28 травня 1927[1][2] (49 років) Ленінград, РСФРР, СРСР ·туберкульоз |
Поховання | Тихвінське кладовищеd |
Країна | ![]() ![]() |
Діяльність | художник, сценограф |
Alma mater | Вище художнє училище при Російській імператорській академії мистецтв (1903) і Петербурзька академія мистецтв |
Вчителі | Власов Павло Олексійович |
Знання мов | російська[5][6] |
Роки активності | з 1893 |
Жанр | портрет, побутовий жанр і книжкова ілюстрація |
Борис Михайлович Кусто́дієв (рос. Борис Михайлович Кустодиев; 23 лютого (7 березня) 1878, Астрахань — 26 травня 1927, Ленінград) — російський художник зламу 19-20 століть. Працював в жанрах портрету, побутової картини, створив декорації до деяких театральних вистав. Певний час співпрацював у періодичних виданнях початку 20 століття.
Народився в місті Астрахань. Батько помер, коли хлопцю виповнилося 2 роки. Планував стати священиком, закінчив духовне училище, поступив до духовної семінарії. Захоплення мистецтвом змінило його наміри. У 1896 він покидає семінарію, їде до Петербурга, де стає учнем Академії мистецтв.
Академія мистецтв того часу послабила свої позиції в академізмі і запросила на посади викладачів деяких відомих майстрів, серед яких Валентин Сєров, Ілля Рєпін.
До майстерні Іллі Рєпіна і потрапив молодий Кустодієв. Художні здібності учня привернули увагу голови майстерні і той залучив Кустодієва до помічників у виконанні державної замови — велетенського групового портрету — членів Державної Ради Російської імперії. Кустодієв зробив усе можливе, аби наблизитися до художньої манери Рєпіна.
Водночас відкрилися його особисті здібності портретиста. Перебуваючи учнем Рєпіна, Кустодієв створив свої перші вдалі спроби в портретному жанрі:
- портрет Д. Стеллецького
- портрет В. Мате
- портрет Д. Мордвинова
- портрет художника Івана Білібіна.
Останнього — Кустодієв подав у великій майстерні, в чорному фраку, що контрастувало з порожнім інтер'єром та вишуканою позою моделі. В молодику важко було розпізнати художника, бо майже ніщо не натякало на фах персони. Але глибина фарб при обмеженні їх кількості вигідно відрізняла твір. Декоративність взагалі стане характерною ознакою творчості художника.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8d/Repin_17October.jpg/220px-Repin_17October.jpg)
У 1903 закінчив Академію мистецтв із золотою медаллю та отримав право на закордонне відрядження для удосконалення художньої освіти та навичок. Перебування за кордоном художник обмежив сам. І через шість місяців повернувся в Петербург, де вирувало життя і де розгорталися бурхливі події революції 1905—1907. На актуальну, політичну тему відгукнувся і його вчитель Рєпін картиною «Демонстрація 17 жовтня 1905 року». Кустодієв почав працювати з декількома періодичними виданнями як карикатурист (сатиричні журнали «Жупел», «Пекельна пошта» тощо).
З 1905 побудував власну майстерню, але далеко від столиць — на Волзі біля Кінешми, провінційна глибинка якої нагадувала йому його дитинство і вабила його дорослим. Окрім портретів, художник створює декоративно-побутові картини, підсилюючи саме декоративні якості сюжетів — «Ярмарок», «Сільське свято». Перегукуванням з побутовими картинами стають і портретні твори цього періоду, персонажі яких російські, провінційні мешканці — «Священик та диякон», «Чорниця», «Дівчина з Волги», «Купчиня». Потроху художник стає прибічником дрібної буржуазії та купецтва, а їх представники суттєво переважають в його картинах. Декоративно сприйнята російська провінція отримує в творах художника ідеалізацію, штучну позбавленість від драм та трагедій заради святковості, поверхнево зрозумілої народності.
Декоративне сприйняття російської глибинки найбільше відбилося в численних «Ямарках» та в портреті оперного співака Ф. Шаляпіна, якого художник зобразив на широкому тлі чергового провінційного свята. Та й співак в коштовній шубі з мопсом контрастно поєднаний із засніженим пейзажем, катанням на конях, пістрявими подробицями, гідними базару та балагану.
Дрібним російським буржуа постав художник і на автопортреті 1912 р. Автопортрет на пістрявому тлі будівель Троїце-Сергієвої лаври перейде до почесної збірки автопортретів Уффіці у Флоренції. Поряд із автопортретами інших художників, він контрастував зимовим пейзажем, хутром шуби та капелюха, екзотичною для Європи російською середньовічною архітектурою. Художник на автопортреті — як черговий російський купець, заможний та пихатий.
Належав до майстерних графіків доби. Працював він як книжковий графік. Створив світлини до видань російських поетів та письменників, серед яких: збірка «Шість віршів Некрасова» (1922), повісті Миколи Лєскова.
Початок 20 ст. в Петербурзі відбився в новому захопленні театром. Спроби робити для театру здійснюють різні поети та художники, серед останніх і Кустодієв. Він створив декорації до одинадцяти вистав. Але особливості художньої манери та яскраві фарби викликали несхвальні відгуки чи мали тематичне обмеження. Прихильником театру був і сам художник як глядач.
Захворів на туберкульоз хребта, що призвело до інвалідності. З 1916 р. був прикутий до інвалідського візка. Відчуття, що життя покидає його, призводило до сплесків активності. Художник наважувався навіть на подорожі попри інвалідний стан.
Незважаючи на нову, більшовицьку дійсність, і після 1917 художник продовжував відтворювати сцени короткого капіталістичного періоду в російській провінції. Ці сцени виникали і кустодієвських малюнках, і в акварелях, і в живопису — «Балагани», 1918, «Масляна», 1919, «Зима. Свято на Масляну», 1921.
До цього ж періоду належить і серія акварелей «Російські типи», 1920, а також «Автобіографічні малюнки», 1923.
Помер у Ленінграді і був похований на цвинтарі в Олександро-Невській лаврі.
- «Портрет співака Федора Шаляпіна»
- Купчиха за чаєм. 1918, Державний Російський музей
- «Портрет художника Івана Білібіна»
- «Дочка Ірина»
- «Портрет Василя Мате»
- «Дружина з собакою. Портрет Ю. Кустодієвої», 1903, ДРМ
- «Портрет графині Грабовської»
- «Портрет Рене Нотгафт», 1914
- Чаєпиття, 1913, особиста збірка
- «Петро Капиця та Микола Семенов», 1921, особиста збірка
- «Ярмарок»
- «Ярмарок», 1910, Саратовський художній музей імені Радищева
- «Провінція», 1919
- «Масляна», 1919
- «Свято на масляну», 1920
- «Масляна», 1916, Державний Російський музей
- «Прогулянка біля Волги»
- «Прогулянка біля Волги», 1909, Державний Російський музей
- «Зима»
- Літній краєвид
- Весна
- На террасі. 1906, Нижньогородський державний художній музей
- Жупел революції, 1906
- «Свято на площі Урицького у день відкриття II Конгресу Комінтерну»
- «Більшовик», 1920, Третьяковська галерея
- ↑ а б в Find a Grave — 1996.
- ↑ а б The Fine Art Archive — 2003.
- ↑ RKDartists
- ↑ Benezit Dictionary of Artists — OUP, 2006. — ISBN 978-0-19-977378-7
- ↑ Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ CONOR.Sl
- Кустодієв Борис Михайлович [Архівовано 19 листопада 2016 у Wayback Machine.] // Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985.