Галущинський Михайло Миколайович — Вікіпедія
Михайло Миколайович Галущинський | ||||
![]() | ||||
| ||||
---|---|---|---|---|
11 березня 1928 — 30 серпня 1930 | ||||
Прем'єр-міністр: | Юзеф Пілсудський Казимир Бартель Казимир Світальський Валерій Славек | |||
Президент: | Ігнацій Мосцицький | |||
Народження: | 25 вересня 1878 Звиняч, Чортківський повіт, Королівство Галичини та Володимирії, Австро-Угорщина | |||
Смерть: | 23 вересня 1931 (52 роки) Львів, Львівське воєводство, Польща | |||
Поховання: | Личаківський цвинтар | |||
Національність: | українець | |||
Країна: | ![]() ![]() ![]() | |||
Релігія: | греко-католицтво | |||
Освіта: | 1) Львівський університет 2) Віденський університет | |||
Партія: | УНДО (1925—1931) | |||
Батько: | Микола Теодорович Галущинський | |||
Мати: | Станіслава Волянська | |||
Військова служба | ||||
Роки служби: | 1914–1918 | |||
Приналежність: | ![]() ![]() | |||
Рід військ: | сухопутні війська | |||
Звання: | ![]() ![]() | |||
Битви: | 1) Перша світова війна 2) Польсько-українська війна | |||
Нагороди: | ||||
![]() | |||
---|---|---|---|
II каденція | |||
УНДО | 11 березня 1928 | — | 30 серпня 1930 |
![]() | |||
III каденція | |||
УНДО (УББ) | 16 листопада 1930 | — | 23 вересня 1931 |
Михайло Миколайович Галущинський (25 вересня 1878[1][К 1], Звиняч,[3] тепер Чортківський район, Тернопільська область, Україна — 23 вересня 1931[1][К 2], Львів, Львівське воєводство, Польща) — український педагог, військовик, публіцист, культурно-освітній і громадсько-політичний діяч. Командант Легіону УСС, віце-маршал сенату Польської Республіки. Член Наукового товариства імені Шевченка.
Мав псевдоніми та криптоніми: Височанський, Височанський Микола, Подорожник, Г-ий, Гл. М., Глщ. М., М., М. Г. та інші.
Народився 25 вересня (за іншими даними 28-го) 1878 року в селі Звиняч, Чортківський повіт, Королівство Галичини та Володимирії, Австро-Угорщина (нині Чортківський район, Тернопільська область, Україна) у сім'ї греко-католицького священника, пароха міста Язловець о. Миколи Теодоровича Галущинського та його дружини Станіслави Волянської.
Навчався (як батько і 4 брати) у василіянській гімназії в Бучачі[4], пізніше — у Тернопільській гімназії, де входив до нелегального учнівського товариства «Громада»[1]. У 1898–1900 роках навчався у Львівському університеті; у 1900–1901 — у Віденському університеті.
У студентські роки брав активну участь в українському громадсько-політичному житті, очолював «Академічну громаду» у Львові та «Січ» у Відні. Разом з Володимиром Старосольським, Антоном Крушельницьким, Лонгином Цегельським, Сенем Ґоруком та Євгеном Косевичем видавав перший український студентський журнал «Молода Україна», у якому пропагувалася ідея побудови незалежної української держави.
Після закінчення університету деякий час працював викладачем у Золочівській гімназії. З 1909 до 1914 року — директор Рогатинської гімназії святого Володимира. У цей період став визначним організатором гімназійної освіти в Галичині.
Від початку Першої світової війни — у лавах Українських січових стрільців. Його кандидатуру запропонував Кирило Тирльовський під час одного із засідань Головної Української Ради, на заміну Теодору Рожановському, котрий був старшиною артилерії і відмовився очолити УСС, бо організовувати піхоту не вмів[5]. Саме він організував складання присяги січовиками на вірність Габсбурзькій монархії у Стрию 3 вересня 1914 року.[6]
З 18 серпня 1914 до 21 січня 1915 Бойовою Управою призначений командантом Легіону УСС. Із середини 1915 року — військовий секретар УСС при командуванні Цісарсько-королівської (Імператорської та королівської) армії.
По закінченні Першої світової та початку розпаду Австро-Угорської імперії брав активну участь у Листопадовому чині та подальшій битві у Львові за незалежність ЗУНР.
Після поразки ЗУНР у польсько-українській війні залишився у Львові. З 1921 до 1924 року був професором Львівського (таємного) українського університету. Через протест, поданого ним проти наказу начальника Львівського шкільного округу Станіслава Собінського, спрямованого проти права на україномовну освіту, в 1924 році був звільнений з державних шкіл та позбавлений права на пенсію. Після звільнення працював у сфері приватної україномовної освіти. Після декількох років судових розглядів йому усе ж таки було надано право на так звану малу пенсію. У 1923–1931 роках очолював товариство «Просвіта», яке під його керівництвом перетворилось в значну громадсько-освітню організацію.
У 1925 році став одним з співзасновників і провідним членом Українського національно-демократичного об'єднання (УНДО). З 1928 року був сенатором II каденції, віце-маршалом сенату Польської Республіки, головою культурно-освітньої комісії. З 1930 року — депутат Сейму Польської Республіки III каденції від Українсько-білоруського блоку. У 1930–1931 роках разом з Остапом Луцьким та Василем Мудрим стояв на чолі партії УНДО, яка прагнула укладення компромісу з польською владою. У лютому 1931 року брав участь у переговорах між Безпартійним блоком співпраці з урядом та Українським парламентським представництвом з даного питання.
Помер о 2.30 год. у ніч з 24 на 25 вересня 1931 р. у м. Львів[7] (Львівське воєводство, Польща (нині Львівська область, Україна). Похований на Личаківському цвинтарі. 2001 року його останки перенесено на Меморіал УСС та УГА на полі 76 цього цвинтаря.
- Дід по батьку: Галущинський Теодор — управитель маєтків у Язловці.
- Бабуся по батьку: Ружицька Анна
- Батько: Галущинський Микола Теодорович — греко-католицький священник, парох Язловця.
- Мати: Волянська Станіслава
- Брат: Галущинський Тит (Теодосій) Миколайович[4] (1880–1952) — греко-католицький ієромонах, доктор теології.
- Брат: Галущинський Іван Миколайович[4] (1882–1944) — педагог і громадський діяч Галичини.
- Брат: Галущинський Микола Миколайович[4]
- Брат: Галущинський Олесь Миколайович[4]
- Син: Богдан (1906-1944), у 1931 закінчив технічний заклад у Данцигу.
- Дочка: Галина.
- Дочка: Наталя.
- Народня освіта й виховання народу. — Львів : Товариство «Просвіта», 1920. — 48 с.
- «Народна освіта і виховання народу» (1920)
- «Національне виховання» (1920)
- Шевченко — поет життя й чину. — Львів : Українська видавнича спілка, 1921. — 36 с.
- «Михайло Драгоманов — ідеолог нової України» (1921)
- «Одиниця і громада» (1921)
- «Новими шляхами» (1926)
- «Українські народні бібліотеки і праця над поширенням книжки» (1926)
- «Позашкільна освіта» (1927)
- «Геть неписьменність» (1927)
- «Наша анкета» (1930)
Автор численних статей, нарисів, оглядів, рецензій у наукових виданнях та періодиці.
1934 р. вийшли мемуари М. Галущинського «З Українськими Січовими Стрільцями: Спомини з рр. 1914—1915».
- ↑ За іншими даними 28 вересня[2].
- ↑ За іншими даними 25 вересня[2].
- ↑ а б в Яворський Г. Галущинський Михайло Миколайович // Тернопільський енциклопедичний словник / Мельничук Б. — Тернопіль : Збруч, 2004. — Т. 1. — С. 334. — ISBN 966-528-197-6.
- ↑ а б Biogram Michał Hałuszczyński. Biblioteka Sejmowa. Процитовано 7 лютого 2016. (пол.)
- ↑ у виданні Станкевич М. Бучач та околиці… — С. 224. — вказано Бучач як місце народження
- ↑ а б в г д Наталя з Галущинських / Язловець // Калейдоскоп минулого /// Бучач і Бучаччина / Островерха М. — Нью-Йорк – Лондон – Париж – Сідней – Торонто : НТШ: Український архів, 1974. — Т. 27. — С. 678.
- ↑ Шухевич, Степан (1930). Видиш брате мій (українська) . Львів: Черовна Калина. с. 29.
- ↑ Никольский С.А. Голос и молчание. Анна Ахматова. Философия и культура. Т. 6, № 6. 2014-06. с. 841—848. doi:10.7256/1999-2793.2014.6.12050. ISSN 1999-2793. Процитовано 21 листопада 2018.
- ↑ Діло. 1931. — Ч. 215 (26 черв.). — С. .
- Ігор МЕЛЬНИК. Михайло Галущинський, командант УСС, сенатор. [Архівовано 8 травня 2019 у Wayback Machine.] — Zbruc, 26.09.2013
- Качкан В. Хай святиться ім'я твоє. — Львів, 1998.
- Мельничук Б. Галущинський Михайло Миколайович // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004. — Т. 1 : А — Й. — С. 334. — ISBN 966-528-197-6.
- Мельничук Б. Хорунжий народного прапора // Вільне життя. — 1991.
- Historia sejmu polskiego / Ajnenkiel Andrzej. — Warszawa, 1989. — Т. 2. (пол.)
- Posłowie i senatorowie Rzeczypospolitej Polskiej 1919–1939. Słownik biograficzny / Andrzej Krzysztof Kunert. — Warszawa : Wydawnictwo Sejmowe, 2000. — Т. 2. (пол.)
- Torzecki Ryszard. Kwestia ukraińska w Polsce w latach 1923–1929. — Kraków, 1989. — ISBN 83-08-01977-3.
- Історія української бібліотечної справи в іменах (кінець ХІХ ст. — 1941 р.): матеріали до біобібліографічного словника / авт.-уклад. Л. В. Гарбар ; відп. ред. Л. А. Дубровіна ; НАН України, Нац. б-ка України ім. В. І. Вернадського, Ін-т рукопису. — К.: НБУВ, 2017. — С. 93. http://irbis-nbuv.gov.ua/everlib/item/er-0002146 [Архівовано 27 березня 2019 у Wayback Machine.]
- Biogram Michał Hałuszczyński. Biblioteka Sejmowa. (пол.)
- Галущинський Михайло // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Тека, 2006.