Жировицький монастир — Вікіпедія
Жировицький монастир | ||||
---|---|---|---|---|
![]() | ||||
Ансамбль Свято-Успенського Жировицького монастиря | ||||
53°00′51″ пн. ш. 25°20′39″ сх. д. / 53.0143583° пн. ш. 25.3444361° сх. д. | ||||
Статус | діючий | |||
Статус спадщини | Державний список історико-культурних цінностей Республіки Білорусь | |||
Країна | ![]() | |||
Розташування | Жировичі, Слонімський район, Гродненська область | |||
Конфесія | Руська Унійна Церква, РПЦ | |||
Орденська приналежність | Василіяни | |||
Засновано | кін. XV ст. | |||
Перша згадка | 1587 | |||
Відомі мешканці | св. Йосафат Кунцевич | |||
Сайт | zhirovichi-monastery.by | |||
![]() | ||||
![]() |
Жировицький Свято-Успенський монастир — чоловічий ставропігійний монастир, який сьогодні належить Білоруському екзархату Російської православної церкви, в селі Жировичі (Слонімський район, Гродненська область).
Монастир виник на місці, де, згідно з переказами, 1470 року чудесним чином з'явилася ікона Матері Божої, названа Жировицькою. Монастир був заснований в кінці XV ст. як православний. У 1613 р перейшов до василіан, які відродили культ Богоматері і зробили монастир головним центром Унії. Першим ігуменом монастиря за часів унії був Йосафат Кунцевич. Зусиллями василіян за часів унії було зведено великий монастирський комплекс з кам'яних храмів барокової архітектури. У 1730 року в присутності десятків тисяч католиків візантійського та латинського обряду, а також інших віруючих чудотворна ікона Божої Матері з Жировицького монастиря була урочисто коронована золотими папськими коронами, а Жировицьку Богоматір оголошено покровителькою і заступницею білоруського народу.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8a/%D0%92._%D0%96%D1%8B%D1%80%D0%BE%D0%B2%D1%96%D1%87%D1%8B_-_%D0%90%D0%BD%D1%81%D0%B0%D0%BC%D0%B1%D0%B0%D0%BB%D1%8C_%D0%A1%D1%8C%D0%B2%D1%8F%D1%82%D0%B0-%D0%A3%D1%81%D1%8C%D0%BF%D0%B5%D0%BD%D1%81%D0%BA%D0%B0%D0%B3%D0%B0_%D0%BC%D0%B0%D0%BD%D0%B0%D1%81%D1%82%D1%8B%D1%80%D0%B0_PICT3042.jpg/200px-%D0%92._%D0%96%D1%8B%D1%80%D0%BE%D0%B2%D1%96%D1%87%D1%8B_-_%D0%90%D0%BD%D1%81%D0%B0%D0%BC%D0%B1%D0%B0%D0%BB%D1%8C_%D0%A1%D1%8C%D0%B2%D1%8F%D1%82%D0%B0-%D0%A3%D1%81%D1%8C%D0%BF%D0%B5%D0%BD%D1%81%D0%BA%D0%B0%D0%B3%D0%B0_%D0%BC%D0%B0%D0%BD%D0%B0%D1%81%D1%82%D1%8B%D1%80%D0%B0_PICT3042.jpg)
У 1810—1828 рр. монастир був резиденцією Брестської унійної єпархії, в 1828—1839 рр. — Литовської унійної єпархії. У 1839 р Йосип Семашко, користуючись підтримкою царської влади і заступництвом самого імператора Миколи I, перевів частину ченців Жіровицького монастиря в православ'я, а незгідних вислав у спеціально призначені монастирі, в тому числі за межами Білорусі.
Завдяки тому, що до вересня 1939 року Жировичі не входили до складу СРСР, монастир ніколи не закривався. У міжвоєнний період монастирський храм — Кальварія (Церква Воздвиження Хреста) знаходився в користуванні римо-католиків.
- Чудотворна ікона
- Жировицька ікона Божої Матері на фронтоні монастиря
- Джерело зі святою водою на території монастиря
- Купельня і джерело за територією монастиря
- Купельня зсередини
- Дзвіниця
- Фотографії Жировицького монастиря з висоти пташиного польоту [Архівовано 3 червня 2016 у Wayback Machine.] на сайті «Планета Беларусь»