Кондратюк Микола Кіндратович — Вікіпедія
Микола Кондратюк | |
---|---|
Микола Кіндратович Кондратюк | |
![]() | |
Основна інформація | |
Дата народження | 5 травня 1931 |
Місце народження | Старокостянтинів, Старокостянтинівський район, Українська СРР, СРСР |
Дата смерті | 16 листопада 2006 (75 років) |
Місце смерті | Київ, Україна |
Поховання | Байкове кладовище |
Громадянство | СРСР і Україна |
Національність | українець |
Професія | співак, педагог |
Освіта | Національна музична академія України імені П. І. Чайковського і Полтавський коледж мистецтв імені Миколи Лисенка |
Співацький голос | баритон |
Інструменти | вокал[d] |
Колективи | Національний академічний театр опери та балету України |
Заклад | Національна музична академія України імені П. І. Чайковського |
Нагороди |
Мико́ла Кіндра́тович Кондратю́к (5 травня 1931, Старокостянтинів — 16 листопада 2006, Київ) — український оперний та концертно-камерний співак (баритон), педагог, музично-громадський діяч, професор (з 1979 року), академік Міжнародної педагогічної академії країн СНД (з 2001 року). Народний артист УРСР (1973). Народний артист СРСР (1978). Депутат Верховної Ради УРСР 9—10-го скликань.
Народився 5 травня 1931 року в місті Старокостянтинові Хмельницької області в родині військового. Дитинство провів у Полтаві; по закінченні семирічної школи навчався у фабрично-заводському училищі при Полтавському вагоноремонтному заводі, працював з 1947 року монтажником на будівництві Кременчуцького машинобудівного заводу; водночас, 1950 році, отримав музичну освіту в Полтавському музичному училищі.
Під час служби в Радянській армії у 1950–1953 роках був стройовим заспівувачем, солістом Ансамблю пісні й танцю Київського військового округу (1953).
У 1953–1958 роках навчався в Київській державній консерваторії імені Чайковського в класі професора О. Гродзинського (сольний спів) та З. Ліхтман (камерний спів).
У 1958–1959 роках — соліст Державного народного хору імені Г. Г. Верьовки.
У 1959–1966 роках — соліст (драматичний баритон) Київського академічного театру опери та балету імені Т. Г. Шевченка. Одночасно у 1963–1964 роках стажувався в Міланському театрі «Ла Скалі» (Італія) у маестро Е. П'яцца й Дж. Барра, у 1964–1966 роках — у Московському Великому театрі.
У 1966–1973 роках — соліст Укрконцерту; в 1972–1974 роках — Київської державної філармонії. У 1968–1969 роках — асистент, з 1970 року — викладач кафедри сольного співу Київської консерваторії.
У 1973–1985 роках — Голова правління Музичного товариства України.
У 1974–1983 роках — ректор Київської державної консерваторії імені П. І. Чайковського; у 1972–1983 роках — завідувач кафедри оперної підготовки; у 1994–2004 роках — завідувач кафедри сольного співу.
Обирався депутатом Верховної Ради УРСР 9-го і 10-го скликань.
Жив в Києві.
Помер 16 листопада 2006 року. Похований в Києві на Байковому кладовищі (ділянка № 33).
- Народний артист УРСР (1973)
- СРСР (1978)
- Лауреат Державної премії України ім. Т. Г. Шевченка (1972; за концертні програми 1969–1971 років)
- Лауреат 7-го Всесвітнього фестивалю молоді та студентів у Відні (1959, Золота медаль)
- Лауреат Великої Золотої медалі Яна Амоса Коменського (за 2001 рік)
- Кавалер Президентської нагороди — ордена «За заслуги» 3 ступеня (2001)
- Нагороджений орденами Трудового Червоного Прапора, «Знак Пошани», медалями
Коронні оперні партії: Остап, Граф ді Луна, Фігаро, Яго, Максим («Тарас Бульба» М.Лисенка, «Трубадур» Дж. Верді, «Севільський цирульник» Дж. Россіні, «Отелло» Дж. Верді, «Арсенал» Г. Майбороди).
![]() | |
---|---|
співає Микола Кондратюк | |
![]() | На долині туман |
![]() | А вони летять |
![]() | Ясени |
Гастролював на концертних та оперних сценах світу — в Південній Америці, США, Канаді, Австралії, Західній Європі, загалом у 40 країнах. Записувався на радіо, грамплатівки, телебаченні. Знімався в музичних і художніх фільмах. Виступав у періодичній пресі.
М. Кондратюк — продовжувач вокальних традицій італійських maestro: Е. Гандольфі, в якого свого часу навчався О. Гродзинський, а також педагогів «Ла Скала» Е. П'яцца та Дж. Барра, вокально-педагогічні принципи яких прищеплював своїм учням і викладачам очолюваної ним кафедри сольного співу НМАУ.
Серед учнів М. Кондратюка — В. Антонюк, М. Шопша, Є. Шокало, Я.Євдокимов,[1] В. Колибаб'юк, О. Дика, Д. Вишня, В. Ломакін, В. Козін, А. Орел, В. Винник, О. Бондаренко, В. Чорнодуб, П. Пштика, Ю.Ракул, В. Швидкий…
Знявся у фільмах:
- «Концерт для Монреалю» (1967)
- «Співає Микола Кондратюк» (1974)
- «Ні пуху, ні пера» (1974, Максим)
Закадровий вокал:
- У бій ідуть лише «старі» (1974, пісня «Ніч яка місячна», за кадром)
- «Абітурієнтка» (1975, пісня «Моя стежина», за кадром).
- ↑ «Рівне Час», 2007 г., № 41, 11.10.2007 р. Л.Марчук
- Золотий фонд української естради [Архівовано 23 жовтня 2016 у Wayback Machine.]
- П. М. Бондарчук. Кондратюк Микола Кіндратович [Архівовано 18 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2009. — Т. 5 : Кон — Кю. — С. 20. — ISBN 978-966-00-0855-4.
- Антонюк В. Г. Традиції української вокальної школи. Микола Кондратюк. — К. : Українська ідея, 1998. — 148 с.
- Гнидь Б. П. Виконавські школи України. — К.: НМАУ, 2002.
- 75 років від дня народження М. К. Кондратюка (1931), українського співака, педагога
- Історія вокального мистецтва / О. Д. Шуляр: [монографія]: Ч.ІІ. — Івано-Франківськ, «Плай» 2012. — С.231
- Кондратюк Микола Кіндратович // Українська музична енциклопедія. У 2 т. Т. 2. [Е – К] / гол. редкол. Г. Скрипник. — Київ : Видавництво Інституту мистецтвознавства, фольклористики та етнології НАН України, 2008. — С. 521-522.
|
|