Крицький Павло Митрофанович — Вікіпедія
Павло Крицький | |
---|---|
![]() ![]() | |
![]() Інспектор повітроплавання Армії УНР — підполковник Павло Крицький. Броди, березень 1919 року. | |
Загальна інформація | |
Народження | 3 листопада 1868 Мала Дівиця, Прилуцький район, Україна |
Смерть | 17 грудня 1945[1] (77 років) Прага, Чехословаччина |
Поховання | Ольшанський цвинтар |
Alma Mater | Officer Aeronautical Schoold |
Військова служба | |
Приналежність | ![]() ![]() |
Рід військ | Повітряний флот УНР ![]() |
Війни / битви | Боксерське повстання, Російсько-японська війна, Перша світова війна і Радянсько-українська війна (1917—1921) |
Командування | |
інспектор повітроплавства УНР | |
Нагороди та відзнаки | |
Крицький Павло Митрофанович (рос. Павел Митрофанович Крицкий; 3 листопада 1868, с. Мала Дівиця — 17 грудня 1945, Прага[2]) — полковник Армії УНР.
Народився у дворянській родині[3] у с. Мала Дівиця Прилуцького повіту Полтавської губернії.
Закінчив Прилуцьку гімназію (1888 рік), Московські військово-училищні курси (1893 рік), офіцерську військово-електротехнічну школу (1896 рік), Офіцерську повітроплавну школу (1901 рік).
У складі 7-го саперного батальйону брав участь у Китайському поході 1900—1901 рр. У складі 1-го Східно-Сибірського саперного батальйону брав участь у Російсько-Японській війні 1904—1905 рр. З 1 жовтня 1909 року — підполковник.
З 20 квітня 1914 року — командир 4-ї авіаційної роти. З 20 березня 1915 року — командир фортечної Новогеоргіївської повітроплавної роти. 7 серпня 1915 року у складі залоги Новогеоргіївської фортеці потрапив у німецький полон. Повернувся з полону 12 жовтня 1918 року.
З 20 жовтня 1918 року — помічник командира Херсонсько-миколаївського науково-повітроплавного загону Армії Української Держави. З 12 листопада 1918 року — начальник відділу повітроплавного управління Головного інженерного управління Військового міністерства Української Держави.
З 15 грудня 1918 року — тимчасово в.о. інспектора повітроплавства УНР. З 15 січня 1919 року — інспектор повітроплавства УНР. 16 листопада 1919 року, після розформування інспекції, був приділений до закордонного відділу Генерального штабу Дієвої армії УНР.
Був інтернований польською владою. З 10 січня 1920 року — булавний старшина для доручень при командирі 4-ї стрілецької бригади Армії УНР.
З 24 квітня 1920 року у резерві старшин 2-ї запасної бригади, співробітник Військово-технічної управи Військового міністерства УНР.
З 9 листопада 1920 року — начальник штабу Технічних військ Армії УНР.
Навесні 1924 року переїхав до Львова, де працював інженером за фахом[4].
1925 року переїжджає до Праги. З 1 листопада 1925 року влаштовується у Празі штатним асистентом-лаборантом при катедрі фізики Українського педагогічного інституту ім. М. Драгоманова.
Помер у Празі. Похований на Ольшанському цвинтарі у могилі родини Сірополків (православний відділ ІІ-18/429).
Сестра Ольга Митрофанівна Крицька була дружиною відомого українського математика Георгія Вороного.
- ↑ Батько української аеророзвідки – полковник Армії УНР Павло Крицький — Українська правда.
- ↑ Батько української аеророзвідки — полковник Армії УНР Павло Крицький. Архів оригіналу за 16 грудня 2019. Процитовано 16 грудня 2019.
- ↑ ГЕРБ РОДА ДВОРЯН КРИЦКИХ. Архів оригіналу за 16 грудня 2019. Процитовано 16 грудня 2019.
- ↑ Крицький Павло Митрофанович // Давидюк Р. В інтер'єрі міжвоєнної Волині : біограми політичних емігрантів - учасників Української революції. - Рівне : Львів, 2023. - С. 131-132
- Тинченко Я. Ю. Офіцерський корпус Армії Української Народної Республіки (1917—1921). Книга I. — К. : Темпора, 2007. — ISBN 966-8201-26-4.
- Тинченко Я. Ю. Офіцерський корпус Армії Української Народної Республіки (1917—1921). Книга II. — К. : Темпора, 2011. — 355 с. — ISBN 978-617-569-041-3.
- Тинченко Я. Герої Українського неба. Пілоти Визвольної Війни 1917—1920 [Архівовано 9 серпня 2014 у Wayback Machine.]