Марінер-4 — Вікіпедія
Mariner 4 | |
---|---|
![]() Автоматична міжпланетна станція | |
Основні параметри | |
Повна назва | Mariner 4 |
COSPAR ID | 1964-077A |
NORAD ID | 00938 |
Організація | НАСА |
Оператор | США |
Тип апарата | орбітальний |
Проліт | Марса |
Дата прольоту | липень 1965 |
Штучний супутник | Сонця |
Дата запуску | 28 листопада 1964 19:22:05 UTC |
Ракета-носій | Atlas Agena D 289D (AA11) |
Космодром | Канаверал |
Технічні параметри | |
Маса | 260,8 |
Розміри | 1,3 × 2,9 м |
Потужність | 170 |
Джерела живлення | Сонячні батареї |
Орбітальні дані | |
Велика піввісь | 199 591 220 |
Ексцентриситет | 0,17024754 |
Нахил орбіти | 2,51 ° |
Період обертання | 562,888 днів |
Вебсторінка | |
Вебсторінка | NASA NSSDC Master Catalog |
Mariner 4 (разом із «Марінер-3[en]» відомий як Mariner-Mars 1964) — безпілотний космічний апарат, 4-м у серії космічних апаратів, призначених для дослідження планет у режимі прольоту в рамках програми «Марінер». Запущений 28 листопада 1964 року[1] для дослідження міжпланетного простору Сонячної системи. Пролетів повз Марс на висоті близько 9846 кілометрів і передав на Землю його перші знімки. Загалом було передано 22 знімки поверхні. Це були перші зображення іншої планети, коли-небудь повернуті з глибокого космосу. Фотографії покрили невелику ділянку поверхні розміром 300 × 300 км. Зображена на них мертва поверхня, вкрита кратерами, значною мірою змінила уявлення наукової спільноти про можливість життя на Марсі[2][3]. Згідно з даними «Марінера-4», Марс дуже нагадував Місяць, і лише інформація «Маринера-6 і «Марінера-7» показала, що це не так. «Марінер-4» також встановив, що атмосфера Марса за густиною не перевищує 1 % земної і складається переважно з вуглекислого газу. Іншими цілями місії було проведення вимірювань полів і частинок у міжпланетному просторі поблизу Марса, а також отримання досвіду і знань про інженерні можливості для міжпланетних польотів великої тривалості.
Спочатку очікувалося, що «Марінер-4» пробуде в космосі вісім місяців, але місія тривала близько трьох років на сонячній орбіті[4]. Надалі «Марінер-4» працював на навколосонячній орбіті, передаючи, зокрема, інформацію про сонячний вітер.
Зв'язок зі станцією було втрачено в грудні 1967 року. Нині космічний апарат покинутий на зовнішній геліоцентричній орбіті[5][6].
- ↑ NASA - NSSDCA - Spacecraft - Details. nssdc.gsfc.nasa.gov. Процитовано 11 лютого 2024.
- ↑ Mariner IV. web.archive.org. 20 червня 2002. Архів оригіналу за 30 червня 2012. Процитовано 11 лютого 2024.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: bot: Сторінки з посиланнями на джерела, де статус оригінального URL невідомий (посилання) - ↑ Cruise Mode. web.archive.org. 30 грудня 2008. Архів оригіналу за 17 лютого 2012. Процитовано 11 лютого 2024.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: bot: Сторінки з посиланнями на джерела, де статус оригінального URL невідомий (посилання) - ↑ https://www.jpl.nasa.gov. Mariner 4 - Mars Missions - NASA Jet Propulsion Laboratory. NASA Jet Propulsion Laboratory (JPL) (амер.). Процитовано 11 лютого 2024.
- ↑ Paul (5 січня 2004). : : d u r a : m a t e r : :: Beagle! Here Beagle, Beagle... Процитовано 11 лютого 2024.
- ↑ Pyle, Rod (2012). Destination Mars. Prometheus Books. p. 348. ISBN 978-1-61614-589-7.
Врешті-решт він приєднався до свого брата, “Марінера-3”, який загинув... на широкій навколосонячній орбіті
- Mariner 4 Mission [Архівовано 23 липня 2009 у Wayback Machine.]