Перовський Василь Олексійович — Вікіпедія
Перовський Василь Олексійович | |
---|---|
![]() | |
Народження | 9 (20) лютого 1795 Почеп, Мглинський повіт, Новгород-Сіверське намісництво, Російська імперія |
Смерть | 8 (20) грудня 1857 (62 роки) Алупка, Ялтинський повіт, Таврійська губернія, Російська імперія[1] |
Поховання | Свято-Георгіївський монастир (Балаклава) |
Країна | ![]() |
Освіта | Історико-філологічний факультет Московського державного університету[d] |
Звання | генерал від кавалерії |
Війни / битви | Бородінська битва |
Рід | Перовські |
Нагороди | |
![]() |
Перовський Василь Олексійович (*9 (20) лютого 1795 — †8 (20) грудня 1857) — російський військовий діяч, генерал-ад'ютант (1833), генерал від інфантерії (1843), граф (з 1855 року).
Нешлюбний син Олексія Розумовського, брат О. О. Перовского (Антонія Погорельського) і міністра внутрішніх справ графа Л. О. Перовського. Закінчив Московський університет. У 1818-1822 роках — ад'ютант великого князя Миколи Павловича (згодом Микола І). Протягом 1832-1842 років Перовський — оренбурзький генерал-губернатор і командир Окремого Оренбурзького корпусу. В 1839-1840 роках командував невдалим походом російських військ проти Хіви.
У 1851-1857 роках генерал-губернатор оренбурзький і самарський. В 1853-1857 роках заснував ряд укріплень на Сирдар'ї та організував Аральську воєнну флотилію. Недоброзичливо ставився до засланого Тараса Шевченка, якого поет охарактеризував у «Щоденнику», як «бездушного сатрапа і наперсника царя».
- Довідник з історії України [Архівовано 17 січня 2008 у Wayback Machine.]
- Перовський Василь Олексійович // Шевченківська енциклопедія : у 6 т. / Гол. ред. М. Г. Жулинський. — Київ : Ін-т літератури ім. Т. Г. Шевченка, 2015. — Т. 5 : Пе—С. — С. 56-57.
- ↑ Перовский Василий Алексеевич // Большая советская энциклопедия: [в 30 т.] / под ред. А. М. Прохорова — 3-е изд. — Москва: Советская энциклопедия, 1969.