Південно-Східний Союз — Вікіпедія
Південно-Східний союз козацьких військ, горців Кавказу і вільних народів степів Доно-Кавказский Союз | ||||
| ||||
![]() | ||||
Столиця | Київ, Львів, Сімферополь, Катеринодар Новочеркаськ, Владикавказ, Кизляр | |||
Мови | українська, російська, польська, білоруська, кримськотатарська, калмицька, чеченська адигейська, ногайська, інгуська, кабардинська, карачаєво-балкарська, осетинська, вірменська | |||
Релігії | православ'я, католицтво (в ЗУНР) іслам (Крим і Північний Кавказ), буддизм (в Калмикії) | |||
Форма правління | Республіка | |||
Історичний період | Перша світова війна | |||
- Засновано | 1917 | |||
- Ліквідовано | 1920 | |||
Валюта | донський рубль | |||
Південно-Східний союз козацьких військ, горців Кавказу і вільних народів степів (рос. Юго-Восточный союз казачьих войск, горцев Кавказа и вольных народов степей), Доно-Кавказький Союз (рос. Доно-Кавказский Союз), Козакія (рос. Казакия) — державне утворення під час розпаду Російської імперії у 1917—1920 роках, що мало об'єднати козацькі та горську республіки.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b4/Russia1918.png/300px-Russia1918.png)
Після Лютневої революції почався процес автономізації країн, що входили до складу Російської імперії, включно з козацькими регіонами. Разом із набуттям більшої автономії у козацьких військах Передкавказзя почалося обговорення можливих союзів між козацькими і кавказькими регіонами, а також Україною. У червні 1917 року у Новочеркаську (Дон) відбулася зустріч лідерів донських, кубанських і терських козаків, на якій було ухвалено рішення про утворення комісії, ціллю якої була розробка принципів майбутнього союзу.
Перша конференція козацьких військ Південного Сходу відбулася у вересні 1917 року в Катеринодарі (Кубань); на ній розглядалося створення організації, яка би представляла інтереси козацтва та регіону.
20 жовтня 1917 року у Владикавказі (Терщина) на другій конференції був підписаний союзний договір про створення Південно-Східного союзу козацьких військ, горців Кавказу і вільних народів степів. До нього увійшли донське, кубанське, терське і астраханське козацькі війська; 31 жовтня до Союзу приєдналися уральські козаки. Народи Північного Кавказу у федерації представляв Союз об'єднаних горців. Під «вільними народами степів» розумілися у першу чергу калмики, які увійшли до Союзу. Також степові райони населяли ногайці і трухмени, які були представлені у Союзі об'єднаних горців, а також казахи Букеївської орди.
Назва Союзу походить від неофіційної назви регіону у часи Російської імперії; територія України у той же час називалася Південним Заходом.
Головою Союзу був обраний донський отаман Каледін. Уряд Союзу, очолюваний Василем Харламовим, почав працювати у листопаді 1917 року в Катеринодарі на Кубані.
У декларації про утворення Об'єднаного уряду Союзу говорилося, що його учасники вважають бажаним федеративний устрій Росії та готові захищати свої федеративні права і козацькі вольності. Союз був утворений на фоні наростання економічної, військової та політичної кризи у Російській республіці та захоплення більшовиками влади у Петрограді. Він фактично припинив існування із захопленням більшовиками його території (Астрахань, Дагестан і Терщина — наприкінці 1917 року, Дон і Кубань — лютий-березень 1918).
Навесні 1918 року були утворені радянські альтернативи козацьким республікам, які зрештою були об'єднані у Північно-Кавказьку Радянську Республіку.
Після відновлення влади козацьких урядів на Дону і Кубані навесні-влітку 1918 року була відновлена і ідея створення Союзу. За проєктом конституції, запропонованим новим донським отаманом Петром Красновим, Доно-Кавказький Союз мав бути проголошений як суверенна держава. Назва була замінена через те, що на думку отамана Краснова «Південно-Східний Союз» позиціонувався щодо центру Росії, і відтак не міг бути назвою суверенної держави.
Проєкт не було втілено у життя через спротив найсильнішої серед антибільшовицьких сил Добровольчої армії, керівництво якої складалося з російських імперіалістів-консерваторів. Кубанський уряд, втім, повідомив Краснову, що вважає дійсним договір про утворення Південно-Східного Союзу.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/d/de/%D0%92%D0%B1%D0%B8%D1%82%D0%B8%D0%B9_%D0%A0%D1%8F%D0%B1%D0%BE%D0%B2%D0%BE%D0%BB.jpg/200px-%D0%92%D0%B1%D0%B8%D1%82%D0%B8%D0%B9_%D0%A0%D1%8F%D0%B1%D0%BE%D0%B2%D0%BE%D0%BB.jpg)
У лютому 1919 з ініціативою скликання федералістської конференції виступила Кубанська Рада, проте вона не відбулася через проблеми на фронті. У червні 1919 року конференція зібралася на Дону у Ростові. У перший її день агентом тодішньої тимчасової влади Півдня Росії був вбитий один з найпослідовніших самостійників голова Кубанської Ради Микола Рябовіл, програму конференції було зірвано. Конституцію Союзу було врешті решт прийнято у січні 1920 року на зборах Верховного Кола Дону, Кубані і Тереку в Катеринодарі, однак на той час значна частина Дону вже була втрачена, а до евакуації військ до Криму залишалося кілька місяців.
Союзні козацькі війська та народи утворили такі державні утворення під час розпаду Російської імперії:
- Всевелике Військо Донське,
- Кубанська Народна Республіка,
- Республіка Горців Кавказу,
- Калмицький військовий уряд,
- Астраханське козацьке військо,
- Терське козацьке військо,
- Уральське козацьке військо (увійшло до Південно-Східного Союзу, але було відсутнє у проєкті Доно-Кавказького Союзу; від основної території Союзу його відділяла казахська Букеївська орда).
Передбачалося, що до союзу також мають увійти:
- Ставропольська губернія
- Чорноморська губернія (Новоросійськ)
- Сухумський округ (Абхазія)
- Закатальський округ (Північно-Західний Азербайджан)
За проєктом Краснова, «зі стратегічних міркувань» до союзу також включалися:
- Південна частина Воронезької губернії зі станцією Лиски та містом Вороніж
- Частина Саратовської губернії з містами Камишин і Царицин (пізніше — Сталінград) та німецькою колонією Сарепта-на-Волзі
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e2/%D0%AE%D0%B3%D0%BE-%D0%92%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%BE%D1%87%D0%BD%D0%B0%D1%8F_%D0%BE%D0%B1%D0%BB%D0%B0%D1%81%D1%82%D1%8C_%D0%A0%D0%A1%D0%A4%D0%A1%D0%A0_%281924%29.png/100px-%D0%AE%D0%B3%D0%BE-%D0%92%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%BE%D1%87%D0%BD%D0%B0%D1%8F_%D0%BE%D0%B1%D0%BB%D0%B0%D1%81%D1%82%D1%8C_%D0%A0%D0%A1%D0%A4%D0%A1%D0%A0_%281924%29.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/7/7e/%D0%96%D1%83%D1%80%D0%BD%D0%B0%D0%BB_%D0%9A%D0%B0%D0%B7%D0%B0%D0%BA%D0%B8%D1%8F.jpg/100px-%D0%96%D1%83%D1%80%D0%BD%D0%B0%D0%BB_%D0%9A%D0%B0%D0%B7%D0%B0%D0%BA%D0%B8%D1%8F.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/61/Caucasus1991.png/100px-Caucasus1991.png)
У 1924 році більша частина територій Союзу була об'єднана у Південно-Східну область, що була у тому ж році перетворена на Північно-Кавказький край з включенням до його складу національних автономій Північного Кавказу.
В еміграції козацькі самостійники утворили Вільно-козачий рух, який виступав за створення незалежної держави Козакія. Козакія згадується як одна з поневолених націй — поряд з Україною, Білоруссю, Ідель-Уралом та іншими радянськими республіками — у постанові Конгресу США про Тиждень поневолених народів.
Починаючи з кінця 1980-х почалося відродження козацьких військ у Росії, а разом з ними — ідеї козацького автономізму. Восени 1991 року були проголошені Донська, Армавірська, Терська, а також Зеленчуцько-Урупська та Баталпашинська козацькі республіки, причому дві останні об'єдналися у Козацьку Верхню Кубань. Усі разом ці республіки сформували Союз козацьких республік півдня Росії, який розраховував стати однією з союзних республік. У той же час горські народи Кавказу утворили Конфедерацію народів Кавказу. Між організацією Всевелике Військо Донське та Чеченською республікою Ічкерія у 1994 році був укладений договір про дружбу.
- ЮГО-ВОСТОЧНЫЙ СОЮЗ // Казачий словарь-справочник
- ДОНО-КАВКАЗСКИЙ СОЮЗ // Казачий словарь-справочник
- ВЕРХОВНЫЙ КРУГ ДОНА, КУБАНИ и ТЕРЕКА // Казачий словарь-справочник
- Доно-Кавказский союз // Олег Гапонов для ИА «Росбалт-Юг»
- Казаки и горцы осенью 1917 года вместе пытались спасти Россию от анархии и гражданской войны
- Добровольческая армия и казачий «Юго-Восточный союз»: разные пути возрождения России
- Юго-Восточный (Доно-Кавказский) Союз против «мирового зла»
- ДЕКЛАРАЦИЯ О СОЗДАНИИ ОБЪЕДИНЕННОГО ПРАВИТЕЛЬСТВА ЮГО-ВОСТОЧНОГО СОЮЗА КАЗАЧЬИХ ВОЙСК, ГОРЦЕВ КАВКАЗА И ВОЛЬНЫХ НАРОДОВ СТЕПЕЙ
- «Юго-Восточный союз» и Южно-русская конференция // Деникин, Антон Иванович. Очерки русской смуты
- События на Дону осенью 1918 года: положение на фронте, взаимоотношения с Добровольческой армией, проект Доно-Кавказского союза, Донской круг // Деникин, Антон Иванович. Очерки русской смуты
- Верховный Круг Дона, Кубани и Терека. Совещание в Тихорецкой // Деникин, Антон Иванович. Очерки русской смуты
- Краснов, Пётр Николаевич. Всевеликое Войско Донское
- Ерохин Игорь Юрьевич. СОВРЕМЕННОЕ КАЗАЧЕСТВО И ВОПРОСЫ ГОСУДАРСТВЕННОСТИ
- Астраханская армия и «Юго-Восточный союз» // Акунов Вольфганг. Германский прихвостень или московский запроданец?
- И. В. Сталин. О Донщине и Северном Кавказе (Факты и махинации)
- О. О. Антропов. АСТРАХАНСКАЯ АРМИЯ: ВОЙНА И ПОЛИТИКА