Спортивний арбітражний суд — Вікіпедія
Court of Arbitration for Sport | |
---|---|
![]() | |
Країна | Швейцарія |
Вид | Арбітражний суд |
Юрисдикція | Швейцарія |
Заснований | 1984 |
Мови діловодства | (англ.),(фр.) |
![]() | |
http://www.tas-cas.org/ |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/13/Court_of_Arbitration_for_Sport_-_Lausanne.jpg/220px-Court_of_Arbitration_for_Sport_-_Lausanne.jpg)
Спортивний арбітражний суд (англ. Court of Arbitration for Sport, САЅ) — міжнародна судова організація, створена для вирішення шляхом арбітражу суперечок у галузі спорту. Штаб-квартира розташована в Лозанні (Швейцарія), судові засідання відбуваються в Нью-Йорку, Сіднеї та Лозанні. Тимчасові суди створюють у поточному місті-господареві Олімпійських ігор.
Зазвичай суперечка може бути передана в CAS тільки за наявності арбітражної угоди між сторонами, яка передбачає звернення до CAS. Однак, згідно з правилом 61 Олімпійської хартії, всі спори у зв'язку з Олімпійськими іграми, можуть розглядатись тільки в CAS[1] і всі міжнародні федерації олімпійських видів спорту визнають юрисдикцію CAS, принаймні в деяких суперечках[2].
Завдяки дотриманню Всесвітнього антидопінгового кодексу 2009 року всі підписанти, включаючи всі міжнародні олімпійські федерації та національні олімпійські комітети, визнали юрисдикцію CAS у справах порушення антидопінгових правил[1][3][4]. Починаючи з 2016 року антидопінговий підрозділ CAS розглядає випадки допінгу на Олімпійських іграх замість дисциплінарної комісії МОК[5]. Ці рішення можуть бути оскаржені до спеціального суду CAS в місті-господареві Олімпійських ігор, або, якщо спеціальний суд більше не працює, до постійного спортивного арбітражного суду[6]. Під час дії першого антидопінгового підрозділу розглянули вісім справ, з яких сім були випадками допінгу в межах його юрисдикції[7].
Завдяки тому, що CAS є швейцарською арбітражною організацією, його рішення можуть бути оскаржені до Федерального суду Швейцарії[8]. Оскарження арбітражних рішень, як правило, не є успішним[9]. Прийняття рішень за оскарженнями в основному ґрунтується на тому, чи були виконані процедурні вимоги, і чи не суперечить рішення державній політиці Швейцарії. Станом на березень 2012 року було сім випадків скасування рішень CAS через звернення до Федерального суду, з яких шість вирішено за процедурними питаннями і лише один раз рішення скасовано по суті справи — у випадку з Матузалем, бразильським футболістом.[10]
Свого часу Федеральний суд Німеччини ухвалив рішення проти німецької ковзанярки Клаудії Пехштайн, визначивши відсутність юрисдикції для перегляду своєї справи. Федеральний суд Швейцарії постановив, що CAS задовольняє вимогам арбітражного суду відповідно до німецького законодавства, і що незалежність CAS від сторін забезпечується методом вибору арбітрів і можливістю оскарження до Федерального суду Швейцарії[11][12].
У зв'язку зі взаємовпливом спорту та політики президент Міжнародного олімпійського комітету (МОК) Хуан Антоніо Самаранч запропонував орган для вирішення суперечок, що виникають під час Олімпіади. CAS створили як частину МОК у 1984 році[13].
У 1992 році одне з рішень CAS оскаржили у Федеральному суді Швейцарії на підставі зацікавленості CAS як підрозділу МОК. Швейцарський суд постановив, що CAS є арбітражним судом але звернув увагу на численні зв'язки між CAS і МОК.[14]
Як відповідь у CAS пройшли реформи, щоб зробити його більш незалежним від МОКу як організаційно, так і фінансово. Найбільшою зміною було створення «Міжнародної арбітражної спортивної ради» (ICAS) для догляду замість МОК за управлінням та фінансуванням CAS.
Позначення | Назва | Країна |
---|---|---|
Президент | John Coates | ![]() |
Віце-президенти | Michael Lenard | ![]() |
Tjasa Andrée-Prosenc | ![]() | |
Керівник плати постійних суддів | Carole Malinvaud | ![]() |
Президента палати апеляційного арбітражу | Corinne Schmidhauser | ![]() |
Керівник секретаріату | Matthieu Reeb | ![]() |
номер | Ім'я | Країна |
---|---|---|
1. | Abdullah Al Hayyan | ![]() |
2. | Tjasa Andrée-Prosenc | ![]() |
3. | Patrick Baumann | ![]() |
4. | Scott Blackmun | ![]() |
5. | Alexandra Brilliantova | ![]() |
6. | Miguel Cardenal Carro | ![]() |
7. | John Coates | ![]() |
8. | Moya Dodd | ![]() |
9. | Nabil Elaraby | ![]() |
10. | Ivo Eusebio | ![]() |
11. | Michael Lenard | ![]() |
12. | Carole Malinvaud | ![]() |
13. | Yvonne Mokgoro | ![]() |
14. | Ellen Gracie Northfleet | ![]() |
15. | Göran Petersson | ![]() |
16. | Dick Pound | ![]() |
17. | Corinne Schmidhauser | ![]() |
18. | Tricia C.M. Smith | ![]() |
19. | Wilhelmina Thomassen | ![]() |
20. | Hanqin Xue | ![]() |
21. | Matthieu Reeb | ![]() |
У березні 2011 року CAS прийняла перше рішення, спираючись на біологічний паспорт[en] спортсмена — дискваліфіковано двох італійських велосипедистів на основі зіставлення їхніх профілів крові за два роки[15].
Перед цим вирішили справу Клаудії Пехштайн на подібних підставах[16]. Відмінність цих двох справ полягає в тому, що у випадку Пехштейн зразки крові брались представниками національної федерації спорту, а не офіційними представниками CAS чи МОК[16].
Спеціальний суд для Олімпіади 2016 року зареєстрував 18 справ до 3 серпня, перевершивши рекорд за два дні до церемонії відкриття. Згідно з відповідним звітом, 11 випадків були пов'язані з російськими спортсменами у справі про допінг, що фінансується державою[17]. До кінця Ігор загальна кількість випадків склала 28, з яких 16 були пов'язані з російськими спортсменами[7].
- У липні 2015 року, у справі, пов'язаній з проблемою перевірки статі у спорті, CAS видала тимчасове арбітражне рішення, яке призупиняло положення, що використовувала міжнародна асоціація легкої атлетики для визначення, чи можуть спортсмени з гіперандрогенністю змагатися у професійній жіночій атлетиці. За положеннями, спортсменам з рівнем тестостерону вище 10 нмоль/л не дозволяли змагатись в жіночих категоріях. Ці положення були оскаржені індійською спринтеркою Дуті Чанд[en]. Палата CAS наказала міжнародній асоціації легкої атлетики подати наукові докази щодо зв'язку між спортивними показниками та підвищеним рівнем тестостерону протягом двох років після видачі тимчасового рішення[18][19]. Цей термін був продовжений CAS на два місяці після угоди між сторонами. У січні 2018 року CAS призупинила справу на шість місяців, вимагаючи від асоціації уточнити, чи вона має намір замінити спірні норми новими правилами, які не вплинуть на справу Чанди. Оригінальні правила залишаються призупиненими[20][21].
- У 2006 році суд постановив, що Футбольна асоціація Гібралтару має вагомі підстави для подання заяви про приєднання до УЄФА, змушуючи організацію надати йому тимчасове членство. Проте на наступному Конгресі УЄФА Гібралтар був відкинутий голосуванням через лобіювання з боку Іспанії, незважаючи на рішення CAS[22]. У 2013 році Гібралтар став членом УЄФА. У травні 2016 року CAS частково підтримав оскарження Гібралтаром рішення ФІФА про відмову в членстві. Суд не надав членства, але постановив, що ФІФА повинна надати повне членство якомога швидше[23]. Гібралтар отримав членство на з'їзді ФІФА, який відбувся в тому ж місяці[24].
- У 2010 році Ірландська футбольна асоціація (Північна Ірландія) звернулася до CAS після того, як ФІФА не перешкодила Футбольній асоціації Ірландії (FAI, Республіка Ірландія) приймати народжених у Північній Ірландії гравців, які не мали родинних зв'язків з Республікою[25]. CAS винесла рішення на користь FAI та ФІФА, підтвердивши, що вони діяли за правилами[26].
- ↑ а б Міжнародний олімпійський комітет: Олімпійська хартія [Архівовано 26 серпня 2015 у Wayback Machine.]
- ↑ Річард Н. Макларен, Двадцять п'ять років Спортивного арбітражного суду: погляд в дзеркало [Архівовано 3 березня 2016 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ Всесвітнє антидопінгове агентство: 2009 World Anti-Doping Code [Архівовано 24 серпня 2012 у Wayback Machine.]
- ↑ Наглядова роль Арбітражного суду з спорту у регулюванні міжнародної спортивної системи [Архівовано 22 березня 2019 у Wayback Machine.](англ.)
- ↑ Каролос Грохман: CAS беруть на себе допінг на Олімпійських іграх [Архівовано 22 березня 2019 у Wayback Machine.] 18 червня 2016 року. (англ.)
- ↑ Правила арбітражу, що застосовуються до антидопінгового відділу CAS [Архівовано 6 грудня 2017 у Wayback Machine.](англ.)
- ↑ а б Спортивний арбітражний суд: Звіт про діяльність підрозділів CAS на Олімпійських іграх Ріо в 2016 році [Архівовано 8 листопада 2020 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ Спортивний арбітражний суд: Пресреліз 23 липня 2012 року [Архівовано 7 травня 2021 у Wayback Machine.]
- ↑ CAS Bulletin 2011/2 Оскарження арбітражних рішень CAS [Архівовано 21 грудня 2018 у Wayback Machine.]
- ↑ Roy Levy: Swiss Federal Tribunal overrules CAS award in a landmark decision: FIFA vs Matuzalem [Архівовано 25 березня 2014 у Wayback Machine.]
- ↑ Крістіан Кейдель: Федеральний трибунал Німеччини відхиляє позов Клаудії Печштейн за відшкодування збитків від Міжнародного союзу ковзанярів (ISU) [Архівовано 22 березня 2019 у Wayback Machine.]
- ↑ Англійський переклад рішення Федерального суду Німеччини (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 16 листопада 2019. Процитовано 22 березня 2019.
- ↑ History of the Court of Arbitration for Sport [Архівовано 15 квітня 2019 у Wayback Machine.], official website of the Court of Arbitration for Sport (page visited on 5 May 2016)
- ↑ BGE 119 II 271 [Архівовано 6 січня 2017 у Wayback Machine.] (Gundel v La Fédération Internationale)
- ↑ Суд затверджує заборону велосипедистові на основі біологічного паспорта [Архівовано 21 жовтня 2021 у Wayback Machine.] // New York Times 2011/03/09
- ↑ а б Despina Mavromati. CAS Bulletin 2011/2 Програма біологічного паспорта спортсмена [Архівовано 21 грудня 2018 у Wayback Machine.]
- ↑ Спортивний арбітражний суд: ЗМІ: 18 зареєстрованих справ — Станом на 3 серпня 2016 [Архівовано 20 серпня 2016 у Wayback Machine.] року
- ↑ Court of Arbitration for Sport. CAS suspends IAAF Hyperandrogenism Regulations (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 16 серпня 2016. Процитовано 15 серпня 2016.
- ↑ Court of Arbitration for Sport. Chand v. IAAF - Interim award (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 4 липня 2017. Процитовано 15 серпня 2016.
- ↑ Court of Arbitration for Sport. The application of the IAAF hyperandrogenism regulations remain suspended (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 21 січня 2018. Процитовано 20 січня 2018.
- ↑ Singh, Navneet. Advantage Dutee Chand as CAS suspends world athletics body’s gender policy. Hindustan Times. Архів оригіналу за 20 січня 2018. Процитовано 20 січня 2018.
- ↑ Gibraltar have failed in their attempt to become a member of Uefa. BBC Sport. Архів оригіналу за 29 січня 2013. Процитовано 25 червня 2012.
- ↑ CAS tells Fifa to reconsider Gibraltar’s membership ‘without delay’. The Guardian. Архів оригіналу за 17 червня 2016. Процитовано 17 червня 2016.
- ↑ Fifa: Kosovo and Gibraltar become members of world governing body. BBC Sport. Архів оригіналу за 22 липня 2018. Процитовано 17 червня 2016.
- ↑ IFA приймає справу до CAS. Архів оригіналу за 21 жовтня 2021. Процитовано 22 березня 2019.
- ↑ CAS/2010/A/2071. Irish Football Association v/ Football Association of Ireland, Daniel Kearns and FIFA (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 6 січня 2017. Процитовано 22 березня 2019.
- Офіційний сайт
- Спортивний арбітраж [Архівовано 20 квітня 2019 у Wayback Machine.] // Українська Арбітражна Асоціація
- «Де спортсмени йдуть до суду?» [Архівовано 9 червня 2013 у Wayback Machine.]
- Міжнародний спортивний арбітраж: засади й особливості діяльності та словник найуживанішої лексики / Бордюгова Ганна Юріївна. — Київ : АВІАЗ, 2016. — 160 с. : табл., портр. — Бібліогр.: с. 160 (19 назв). — Алф. покажч. термінів: с. 155—160. — ISBN 978-966-7209-01-9
|