Стахурський Михайло Михайлович — Вікіпедія
Стахурський Михайло Михайлович | |
---|---|
![]() | |
Народився | 24 січня 1903 Вівся, Чемеровецький район, Кам'янець-Подільська область, СРСР |
Помер | 10 квітня 1971 (68 років) Київ, Українська РСР, СРСР |
Поховання | Байкове кладовище |
Країна | ![]() |
Національність | українець |
Діяльність | державний діяч, політик |
Alma mater | Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет |
Знання мов | російська |
Учасник | німецько-радянська війна |
Членство | ЦК КПРС |
Посада | депутат Верховної ради СРСР[d] |
Військове звання | генерал-лейтенант |
Партія | КПРС |
Нагороди | |
Михайло Михайлович Стахурський (24 січня 1903, село Вівся Подільської губернії, тепер Чемеровецького району Хмельницької області — 10 квітня 1971, місто Київ) — військовий і партійний діяч Української РСР і СРСР, генерал-лейтенант, Депутат Верховної Ради СРСР 2—5-го скликань. Член ЦК КПУ в 1949—1956 і у 1960—1961 роках. Член ЦК КПРС у 1956—1961 роках.
Народився 11(24) січня 1903 року в селі Вівся Подільської губернії (тепер Чемеровецького району Хмельницької області) в родині робітника. Трудову діяльність розпочав у 1914 році наймитом, потім працював на маслоробних і лісопильних заводах.
У 1919—1923 роках — у Червоній армії.
У 1923—1924 роках — голова Плотниківської сільської ради в Алтайській губернії РРФСР.
У 1924—1925 роках — секретар Ольшанського районного комітету ЛКСМУ на Сумщині.
У 1925—1927 роках — на політичній роботі у Червоній армії.
У 1927—1933 роках — голова районної Контрольної комісії робітничо-селянської інспекції, секретар партійного бюро, завідувач відділу Конотопського окружного комітету КП(б)У; секретар Корюківського районного комітету КП(б)У на Чернігівщині.
У 1933—1935 роках — директор радгоспу на Херсонщині, заступник директора науково-дослідного інституту в Асканії-Новій, директор машинно-тракторної станції.
У 1935—1937 роках — студент Академії соціалістичного землеробства у Москві.
У 1937—1939 роках — в апараті ЦК КП(б)У: завідувач сільськогосподарського відділу ЦК КП(б)У.
У листопаді 1939—1941 роках — заступник народного комісара землеробства Української РСР із тваринництва.
У 1941 році закінчив Дніпропетровський сільськогосподарський інститут.
З липня 1941 року — в Червоній армії, учасник німецько-радянської війни. 31 липня — 1 вересня 1942 року — член Військової Ради 21-ї армії, полковий комісар. 13 вересня 1942 — 1943 року — член Військової Ради 24-ї армії по тилу, полковий комісар. У березні — жовтні 1943 року — член Військової Ради Центрального фронту по тилу, генерал-майор інтендантської служби — генерал-лейтенант. У жовтні 1943 — квітні 1944 року — член Військової Ради Білоруського фронту, генерал-лейтенант. У квітні — травні 1944 року — член Військової Ради I-го Білоруського фронту, генерал-лейтенант. 11 травня 1944[1] — 1945 року — член Військової Ради II-го Українського фронту, генерал-лейтенант.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/9/92/%D0%A1%D1%82%D0%B0%D1%85%D1%83%D1%80%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D0%B9.jpg)
До липня 1945 року — заступник голови Радянської контрольної комісії в Угорщині, генерал-лейтенант.
У липні 1945 — 1 вересня 1951 року — 1-й секретар Вінницького обласного комітету КП(б) України. Одночасно до січня 1950 року — 1-й секретар Вінницького міського комітету КП(б) України.
У вересні 1951—1952 роках — слухач Курсів перепідготовки при ЦК ВКП(б).
31 травня 1952 — 29 липня 1955 року — 1-й секретар Полтавського обласного комітету КП України. Був натхненником створення полтавської футбольної команди «Ворскла».
19 липня 1955 — 22 лютого 1957 року — 1-й секретар Хабаровського крайового комітету КПРС.
У травні 1957 — 14 лютого 1961 року — 1-й секретар Житомирського обласного комітету КП України.
З лютого 1961 року — на пенсії, працював позаштатним членом Партійної Комісії при ЦК КПУ.
Помер в Києві 10 квітня 1971 року, похований на Байковому кладовищі.
- три ордени Леніна (15.01.1944, 23.01.1948,)
- орден Кутузова 1-го ст. (13.06.1944)
- орден Богдана Хмельницького 1-го ст. (28.04.1945)
- два ордени Вітчизняної війни І ст. (4.02.1943, 27.08.1943)
- медалі
- полковий комісар (.07.1942)
- полковник (7.12.1942[2])
- генерал-майор інтендантської служби (9.04.1943)
- генерал-лейтенант (13.09.1944)
- Довідник з історії Комуністичної партії і Радянського Союзу 1898—1991 [Архівовано 4 грудня 2008 у Wayback Machine.]
- Лексика [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]