Стів Керр — Вікіпедія
Стів Керр | |||||||||||||||||||
Steve Kerr | |||||||||||||||||||
![]() Керр під час матчу, 2019 | |||||||||||||||||||
Голден Стейт Ворріорз — № 4, 5, 2, 25 | |||||||||||||||||||
головний тренер (раніше — Атакувальний захисник, Розігруючий захисник) | |||||||||||||||||||
Особисті дані | |||||||||||||||||||
Зріст: | 191 см | ||||||||||||||||||
Вага: | 79 кг | ||||||||||||||||||
Громадянство: | ![]() | ||||||||||||||||||
Народився: | 27 вересня 1965 (58 років) | ||||||||||||||||||
Бейрут, Ліван | |||||||||||||||||||
Школа: | Старша школа Палісейдс Чартер (Лос-Анджелес, Каліфорнія) | ||||||||||||||||||
Коледж: | Арізона (1983—1988) | ||||||||||||||||||
Драфт: | 2 раунд / 50 номер, 1988 рік, «Фінікс Санз» | ||||||||||||||||||
Статистика в НБА | |||||||||||||||||||
Очки: | 5437 (6,0 за гру) | ||||||||||||||||||
Підбирання: | 1060 (1,2 за гру) | ||||||||||||||||||
Передачі: | 1658 (1,8 за гру) | ||||||||||||||||||
Виступав за команди | |||||||||||||||||||
«Фінікс Санз» (1988—1989) | |||||||||||||||||||
Тренував команди | |||||||||||||||||||
2014— донині «Голден-Стейт Ворріорс» | |||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||
![]() |
Стівен Дуглас Керр (англ. Stephen Douglas Kerr; нар. 27 вересня 1965, Бейрут, Ліван) — американський професіональний баскетболіст, що грав на позиціях атакувального захисника і розігруючого захисника за низку команд НБА. Гравець національної збірної США. Згодом — баскетбольний тренер. З 2014 року працює головним тренером команди «Голден-Стейт Ворріорс». П'ятиразовий чемпіон НБА як гравець та чотириразовий — як тренер. Як тренер п'ять разів поспіль виходив до фіналу НБА з 2015 по 2019 рік. Олімпійський чемпіон Токіо як асистент головного тренера збірної США.
Народившись у Бейруті у родині американського науковця,[1] починав грати у баскетбол у команді старшої школи Палісейдс Чартер (Лос-Анджелес, Каліфорнія). На університетському рівні грав за команду Арізона (1983—1988). Будучи на першому курсі, втратив батька, якого застрелив у Лівані ісламіст.[2]
1988 року був обраний у другому раунді драфту НБА під загальним 50-м номером командою «Фінікс Санз». Захищав кольори команди з Фінікса протягом одного сезону.
З 1989 по 1992 рік грав у складі «Клівленд Кавальєрс».
1992 року перейшов до «Орландо Меджик», у складі якої провів наступний сезон своєї кар'єри.
Наступною командою в кар'єрі гравця була «Чикаго Буллз», за яку він відіграв 6 сезонів. За цей час став триразовим чемпіоном НБА. 1997 року також виграв конкурс триочкових кидків на зірковому вікенді.
З 1999 по 2001 рік грав у складі «Сан-Антоніо Сперс», куди був обміняний на Чака Персона.[3] У складі команди з Сан-Антоніо знову став чемпіоном НБА 1999 року.
2001 року перейшов до «Портленд Трейл-Блейзерс», у складі якої провів наступний сезон своєї кар'єри.
Останньою ж командою в кар'єрі гравця стала «Сан-Антоніо Сперс», до складу якої він повернувся 2002 року і за яку відіграв один сезон. 2003 року вп'яте у кар'єрі став чемпіоном НБА.
Скорочення | |||||
---|---|---|---|---|---|
GP | Ігор провів | GS | Ігор у стартовій п'ятірці | MPG | Хвилин за гру |
FG% | Відсоток влучень з гри | 3P% | Відсоток триочкових | FT% | Відсоток штрафних кидків |
RPG | Підбирань за гру | APG | Результативних передач за гру | SPG | Перехоплень за гру |
BPG | Блокшотів за гру | PPG | Очок за гру | Жирний | Особистий рекорд |
* | Лідер ліги |
† | Позначає сезон, в якому Стів Керр ставав чемпіоном НБА |
![]() | Рекорд НБА |
Сезон | Команда | GP | GS | MPG | FG% | 3P% | FT% | RPG | APG | SPG | BPG | PPG |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
1988–89 | «Фінікс Санз» | 26 | 0 | 6.0 | .435 | .471 | .667 | .7 | .9 | .3 | .0 | 2.1 |
1989–90 | «Клівленд Кавальєрс» | 78 | 5 | 21.3 | .444 | .507* | .863 | 1.3 | 3.2 | .6 | .1 | 6.7 |
1990–91 | «Клівленд Кавальєрс» | 57 | 4 | 15.9 | .444 | .452 | .849 | .6 | 2.3 | .5 | .1 | 4.8 |
1991–92 | «Клівленд Кавальєрс» | 48 | 20 | 17.6 | .511 | .432 | .833 | 1.6 | 2.3 | .6 | .2 | 6.6 |
1992–93 | «Клівленд Кавальєрс» | 5 | 0 | 8.2 | .500 | .000 | 1.000 | 1.4 | 2.2 | .4 | .0 | 2.4 |
1992–93 | «Орландо Меджик» | 47 | 0 | 9.4 | .429 | .250 | .909 | .8 | 1.3 | .2 | .0 | 2.6 |
1993–94 | «Чикаго Буллз» | 82 | 0 | 24.8 | .497 | .419 | .856 | 1.6 | 2.6 | .9 | .0 | 8.6 |
1994–95 | «Чикаго Буллз» | 82 | 0 | 22.4 | .527 | .524* | .778 | 1.5 | 1.8 | .5 | .0 | 8.2 |
1995–96† | «Чикаго Буллз» | 82 | 0 | 23.4 | .506 | .515 | .929 | 1.3 | 2.3 | .8 | .0 | 8.4 |
1996–97† | «Чикаго Буллз» | 82 | 0 | 22.7 | .533 | .464 | .806 | 1.6 | 2.1 | .8 | .0 | 8.1 |
1997–98† | «Чикаго Буллз» | 50 | 0 | 22.4 | .454 | .438 | .918 | 1.5 | 1.9 | .5 | .1 | 7.5 |
1998–99† | «Сан-Антоніо Сперс» | 44 | 0 | 16.7 | .391 | .313 | .886 | 1.0 | 1.1 | .5 | .1 | 4.4 |
1999–00 | «Сан-Антоніо Сперс» | 32 | 0 | 8.4 | .432 | .516 | .818 | .6 | .4 | .1 | .0 | 2.8 |
2000–01 | «Сан-Антоніо Сперс» | 55 | 1 | 11.8 | .421 | .429 | .933 | .6 | 1.0 | .3 | .0 | 3.3 |
2001–02 | «Портленд Трейл-Блейзерс» | 65 | 0 | 11.9 | .470 | .394 | .975 | .9 | 1.0 | .2 | .0 | 4.1 |
2002–03† | «Сан-Антоніо Сперс» | 75 | 0 | 12.7 | .430 | .395 | .882 | .8 | .9 | .4 | .0 | 4.0 |
Усього за кар'єру | 910 | 30 | 17.8 | .479 | .454![]() | .864 | 1.2 | 1.8 | .5 | .1 | 6.0 |
Сезон | Команда | GP | GS | MPG | FG% | 3P% | FT% | RPG | APG | SPG | BPG | PPG |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
1990 | «Клівленд Кавальєрс» | 5 | 0 | 14.6 | .286 | .000 | .000 | 1.2 | 2.0 | .8 | .0 | 1.6 |
1992 | «Клівленд Кавальєрс» | 12 | 3 | 12.4 | .439 | .273 | 1.000 | .5 | .8 | .4 | .0 | 3.7 |
1994 | «Чикаго Буллз» | 10 | 0 | 18.6 | .361 | .375 | 1.000 | 1.4 | 1.0 | .7 | .0 | 3.5 |
1995 | «Чикаго Буллз» | 10 | 0 | 19.3 | .475 | .421 | 1.000 | .6 | 1.5 | .1 | .0 | 5.1 |
1996† | «Чикаго Буллз» | 18 | 0 | 19.8 | .448 | .321 | .871 | 1.0 | 1.7 | .8 | .0 | 6.1 |
1997† | «Чикаго Буллз» | 19 | 0 | 17.9 | .429 | .381 | .929 | .9 | 1.1 | .9 | .1 | 5.1 |
1998† | «Чикаго Буллз» | 21 | 0 | 19.8 | .434 | .463 | .818 | .8 | 1.7 | .3 | .0 | 4.9 |
1999† | «Сан-Антоніо Сперс» | 11 | 0 | 8.8 | .267 | .231 | .833 | .8 | .7 | .2 | .0 | 2.2 |
2001 | «Сан-Антоніо Сперс» | 9 | 0 | 11.2 | .480 | .333 | .500 | 1.0 | .7 | .4 | .1 | 3.3 |
2002 | «Портленд Трейл-Блейзерс» | 3 | 0 | 13.0 | .429 | .250 | 1.000 | 1.3 | 1.7 | .3 | .0 | 6.3 |
2003† | «Сан-Антоніо Сперс» | 10 | 0 | 4.6 | .636 | .833 | .750 | .3 | .6 | .1 | .0 | 2.2 |
Усього за кар'єру | 128 | 3 | 15.6 | .426 | .370 | .876 | .9 | 1.2 | .5 | .0 | 4.3 |
2003 року став баскетбольним коментатором на телеканалі TNT, де працював разом з уславленим Марвом Албертом.
2007 року був призначений генеральним менеджером «Фінікс Санс». За час своєї діяльності залучив до складу команди таких зірок як Шакіл О'Ніл, Бен Воллес, а також активно брав участь у перебудові команди. 15 червня 2010 року подав у відставку.
2010 року повернувся на телебачення як аналітик TNT. З 2011 року також коментував матчі NCAA.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/66/1_steve_kerr_2019.jpg/200px-1_steve_kerr_2019.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/40/Steve_Kerr_%2816453076458%29_cropped.jpg/200px-Steve_Kerr_%2816453076458%29_cropped.jpg)
2014 року став головним тренером команди «Голден-Стейт Ворріорс», замінивши на цій посаді Марка Джексона.[4] З першого ж сезону у тактиці команди застосував такі елементи як трикутна атака «Чикаго Буллз» Філа Джексона, простір та прискорення «Сан-Антоніо Сперс» Грегга Поповича та швидкий темп «Фінікс Санз» Елвіна Джентрі. Це допомогло команді виграти 67 матчів у сезоні, ставши 10-ю командою в історії НБА з більше ніж 60 перемогами у сезоні. У плей-оф почергово були обіграні «Нью-Орлінс Пеліканс», «Мемфіс Гріззліс» та «Х'юстон Рокетс». У фіналі НБА «Голден-Стейт» зустрівся з «Клівленд Кавальєрс», яких очолював також тренер-новачок Девід Блатт. Таким чином вперше в історії у фіналі НБА зустрілися два тренери-новачки, де перемогу святкував Керр, здобувши свій шостий титул загалом і перший як тренер.[5] Він також став першим тренером-новачком з часів Пета Райлі 1982 року, який виграв титул чемпіона НБА.
Через два дні після завоювання трофею пішов на лікарняний на невизначений термін через проблеми зі спиною.[6] На час відсутності Керра, що складало половину сезону, команду очолював виконувач обов'язків головного тренера Люк Волтон. На січень 2016 року, коли Керр повернувся з лікування «Ворріорз» мали 39 перемог у 43 матчах.[7] Стів довів цю цифру до 73 перемог за сезон, що дозволило побити рекорд «Чикаго» сезону 1995—1996, у яких тоді було 72 перемоги.[8] Того сезону був названий тренером року НБА.[9] Вивів команду до фіналу НБА, де «Голден-Стейт» знову зустрівся з «Клівлендом», проте цього разу програв у серії з семи матчів.
Наступного року втретє поспіль вивів команду до фіналу НБА, де «Голден-Стейт» вчергове зустрівся з «Клівлендом», святкувавши цього разу перемогу. Команда у плей-оф здобула 16 перемог при одній поразці, встановивши рекорд НБА.
2018 року знову вивів команду до фіналу НБА, де «Голден-Стейт» розгромив «Клівленд» у чотирьох матчах.
Наступного сезону «Голден-Стейт» вп'яте поспіль дійшов до фіналу НБА. Ослаблена травмами Кевіна Дюранта, Клея Томпсона та Демаркуса Казінса, кожен з яких пропустив частину фінальної серії, команда програла «Торонто», лідером якої був Кавай Леонард. За підсуками сезону, Керр опинився на третій сходинці в історії «Голден-Стейт» у списку тренерів з найбільшою кількістю перемог, поступаючись лише Дону Нельсону та Едді Готтлібу.
Наступні два сезони, через постійні травми лідерів команди, «Ворріорз» не потрапляли до плей-оф. У сезоні 2021—2022 команда вже дійшла до фіналу НБА, де переграла «Бостон», завоювавши для Керра четвертий тренерський титул та дев'ятий загалом.
Легенда | |||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Регулярний сезон | G | Ігор проведено | W | Ігор виграно | L | Ігор програно | W–L % | % перемог | |
Плей-оф | PG | Ігор плей-оф проведено | PW | Ігор плей-оф виграно | PL | Ігор плей-оф програно | PW–L % | % перемог у плей-оф |
![]() | Рекорд НБА |
Команда | Сезон | G | W | L | W–L% | Місце | PG | PW | PL | PW–L% | Результат |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
«Голден-Стейт Ворріорс» | 2014–15 | 82 | 67 | 15 | .817 | 1-е в Тихоокеанському | 21 | 16 | 5 | .762 | Чемпіони НБА |
«Голден-Стейт Ворріорс» | 2015–16 | 82 | 73![]() | 9 | .890 | 1-е в Тихоокеанському | 24 | 15 | 9 | .625 | Програш у Фіналі НБА |
«Голден-Стейт Ворріорс» | 2016–17 | 82 | 67 | 15 | .817 | 1-е в Тихоокеанському | 17 | 16 | 1 | .941![]() | Чемпіони НБА |
«Голден-Стейт Ворріорс» | 2017–18 | 82 | 58 | 24 | .707 | 1-е в Тихоокеанському | 21 | 16 | 5 | .762 | Чемпіони НБА |
«Голден-Стейт Ворріорс» | 2018–19 | 82 | 57 | 25 | .695 | 1-е в Тихоокеанському | 20 | 14 | 8 | .636 | Програш у Фіналі НБА |
«Голден-Стейт Ворріорс» | 2019–20 | 65 | 15 | 50 | .231 | 5-е в Тихоокеанському | — | — | — | — | Не вийшли до плей-оф |
«Голден-Стейт Ворріорс» | 2020–21 | 72 | 39 | 33 | .542 | 4-е в Тихоокеанському | — | — | — | — | Не вийшли до плей-оф |
«Голден-Стейт Ворріорс» | 2021–22 | 82 | 53 | 29 | .646 | 2-е в Тихоокеанському | 22 | 16 | 6 | .727 | Чемпіони НБА |
Усього за кар'єру | 629 | 429 | 200 | .682 | 127 | 93 | 34 | .732 |
Одружений з Маргот Керр, з якою зустрічався ще з колледжу. У подружжя трьоє дітей — Нік, Медді та Метью.[10]
Керр — критик Дональда Трампа ще з часів його президентської кампанії. Він порівнював виступи Трампа з Шоу Джеррі Спрінгера, підкрелюючи його грубість та образи жінок та національних меншин. На наступних виборах публічно підтримав Джо Байдена.
- ↑ A Separate Peace. tribunedigital-chicagotribune (англ.). Процитовано 13 грудня 2017.
- ↑ Despite pain of dad’s murder, Kerr became a champion. New York Post (амер.). 3 травня 2014. Процитовано 13 грудня 2017.
- ↑ Steve Kerr Player Profile, San Antonio Spurs, News, Rumors, NBA Stats, NCAA Stats, Game Logs, Bests, Awards - RealGM. basketball.realgm.com. Процитовано 13 грудня 2017.
- ↑ Warriors Reach Agreement in Principle for Steve Kerr to Become Team’s Head Coach | THE OFFICIAL SITE OF THE GOLDEN STATE WARRIORS. www.nba.com (англ.). Процитовано 13 грудня 2017.
- ↑ Steve Kerr and David Blatt meet again, this time as rookie coaches in the NBA Finals. ProBasketballTalk (амер.). 3 червня 2015. Процитовано 13 грудня 2017.
- ↑ Warriors Head Coach Steve Kerr to Take a Leave of Absence to Focus on Back Rehab | Golden State Warriors. Golden State Warriors. Процитовано 13 грудня 2017.
- ↑ Kerr coaches vs. Suns despite lingering back woes. ESPN.com. Процитовано 13 грудня 2017.
- ↑ Warriors notch NBA-record 73rd win to surpass 1995-96 Bulls. USA TODAY (англ.). Процитовано 13 грудня 2017.
- ↑ Release, Official. Warriors' Kerr named 2015-16 NBA Coach of the Year. NBA.com (амер.). Архів оригіналу за 13 грудня 2017. Процитовано 13 грудня 2017.
- ↑ Steve Kerr's wife Margot Kerr. PlayerWives.com (амер.). 30 травня 2019. Процитовано 21 липня 2019.
- Статистика ігрової кар'єри і профіль гравця на Basketball-Reference.com
|
|
|