Таласа (супутник) — Вікіпедія
Дані про відкриття | |
---|---|
Дата відкриття | вересень 1989 року |
Відкривач(і) | Річард Терріл, Voyager Imaging Team |
Планета | Нептун |
Номер | Нептун IV |
Орбітальні характеристики | |
Велика піввісь | 50 074,44 км |
Орбітальний період | 0,31148444±0.00000006 діб |
Ексцентриситет орбіти | 0,00176±0.00054 |
Нахил орбіти | 0,21 ± 0.02°° до площини екватора планети |
Фізичні характеристики | |
Видима зоряна величина | 23,32 |
Діаметр | 108 × 100 × 52 км |
Середній радіус | 40,7±2.8 км |
Густина | 1.23±0.43 г/см³ |
Альбедо | 0,091 |
Температура поверхні | ~51 (середня оцінка) К |
Атмосфера | |
Інші позначення | |
1989 N5 | |
|
Таласа[1] (англ. Thalassa, дав.-гр. Θάλασσα) — внутрішній супутник планети Нептун. Названа на честь богині моря з грецької міфології. Також позначається як Нептун IV[2].
Таласа була відкрита Річардом Террілом у вересні 1989 року за допомогою фото, зроблених апаратом «Вояджер-2». Про відкриття було оголошено 29 вересня 1989 року, також було повідомлено про 25 зображень, отриманих протягом 11 днів, таким чином, відкриття відбулося незадовго до 18 вересня. Супутник отримав тимчасове позначення S/1989 N 5. Власна назва була надана 16 вересня 1991 року.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/60/Simulated_view_of_Thalassa.jpg/250px-Simulated_view_of_Thalassa.jpg)
Таласа має неправильну (несферичну) форму. Жодних слідів геологічної активності не виявлено. Ймовірно, Таласа, як й інші супутники на орбітах нижче Тритона, сформувалася з уламків раніше існуючих супутників Нептуна, що зруйнувалися у результаті зіткнень, викликаних збуреннями від Тритона після його захоплення Нептуном на початкову орбіту з високим ексцентриситетом[3]. Форма Таласи нехарактерно дископодібна. Таласа обертається нижче синхронної навколонептунової орбіти, внаслідок чого орбіта цього супутника поступово знижується через вплив припливних сил. З часом вона може бути поглинена Нептуном або зруйнуватися через припливне розтягування й утворити кільце при досягненні межі Роша. У разі утворення кільця воно відносно швидко може захопити орбіту Деспіни.
- ↑ Астрономічний енциклопедичний словник, ст. 458
- ↑ Planet and Satellite Names and Discoverers. Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology. 21 липня 2006. Архів оригіналу за 19 серпня 2006. Процитовано 7 серпня 2006.
- ↑ D. Banfield and N. Murray (1992). A dynamical history of the inner neptunian satellites. Icarus. 99: 390. doi:10.1016/0019-1035(92)90155-Z. Архів оригіналу за 10 січня 2016. Процитовано 23 вересня 2014.