Цензура (психоаналіз) — Вікіпедія
Цензура | |
Першовідкривач або винахідник | Зигмунд Фрейд |
---|
Цензура — у психоаналізі це психічна сутність, яка заперечує несвідомим бажанням доступ до свідомості. Ці бажання можуть досягти свідомості лише в модифікованому або спотвореному чи замаскованому вигляді. Концепція цензури була використана Зигмундом Фрейдом переважно в тлумаченні снів.[1]
Фрейд вперше використав термін цензура 21 грудня 1897 року в листі до Вільгельма Фліса. Він писав: «Ви коли-небудь бачили іноземну газету, яка пройшла російську цензуру на кордоні? Слова, цілі речення і фрази закреслені так, що решта незрозуміла»[2]. Якщо моменти контролю зовнішньої інформації все ще відіграють тут роль, Фрейд кілька років потому писав у зв'язку зі спотворенням сновидінь:
У схожому становищі перебуває політичний публіцист, який змушений говорити неприємну правду можновладцям. Якщо він скаже їх відверто, правитель придушить його висловлювання... . Письменник змушений боятися цензури, тому він стримує і спотворює висловлення своєї думки. Залежно від сили і чутливості цієї цензури, він змушений або просто дотримуватися певних форм образи, або говорити натяками, а не прямо, або приховувати своє образливе послання за нешкідливим, на перший погляд, маскуванням, ... . Чим суворіша цензура, тим більше маскування, тим більше гумористичних засобів, які, тим не менш, виводять читача на слід справжнього змісту.
Фрейд любив використовувати терміни з соціального життя і політики, які він переніс в індивідуальну психологію. У соціології та масовій психології, що зароджувалися в його час, з одного боку, і неоабсолютизмі, з іншого, особливо в Австрії, Фрейд припускав аналогію між соціальними явищами та індивідуальною психологією. Подібною концептуалізацією в рамках психоаналізу є професія, яка вказує на військові аналогії, або концепція психічних інстанцій (структурна модель психіки) у контексті теми, яка демонструє більше юридичних аналогій, див. також концепції латентності та концепції опору в психології та політиці. Зокрема, термін опір також вживається Фрейдом у зв'язку з цензурою, наприклад, коли Фрейд говорить про опір цензурі. Цензура є ослабленою формою опору репресіям. Фрейд пояснює це ослаблення витіснення «вилученням катексису з усіх інтересів життя» через бажання спати.[3] Центральне значення концепції цензури Фрейда також випливає з того факту, що цензура впливає на все, що Фрейд мав на увазі щодо вільної асоціації, і перешкоджає цьому.[4] — Маріо Ердгайм визнає реальне досягнення Фрейда в оволодінні власними фантазіями влади та величі на основі самоаналізу.[5]
Ще в 1914 році у своїй праці «Про введення в нарцисизм» Фрейд почав ототожнювати цензуру з моральною свідомістю. Пізніше це спонукає його приписати цензуру суперего у своїй другій тематичній моделі.[1] Фрейд, таким чином, приймає ідеї психіки та морального лікування.
- ↑ а б Elisabeth Roudinesco, Michel Plon: Wörterbuch der Psychoanalyse. Namen, Länder, Werke, Begriffe. Springer, Heidelberg/New York 2004 (Originaltitel: Dictionnaire de la psychoanalyse (1997), übersetzt von Christoph Eissing-Christophersen), ISBN 3-211-83748-5; Wb.-Lemma: «Zensur», S. 1162.
- ↑ Sigmund Freud: Aus den Anfängen der Psychoanalyse. Briefe an Wilhelm Fließ. Abhandlungen und Notizen aus den Jahren 1887—1902. hrsg. von Marie Bonaparte, Anna Freud und Ernst Kris. Einleitung von Ernst Kris, Imago. London. 1950.
- ↑ Sigmund Freud: Selbstdarstellung. Gesammelte Werke, Bd. 14, S. 33 ff. Fischer, Frankfurt Niederschrift im Sommer 1924. — Erstveröffentlichung in: L. R. Grote (Hrsg.), Die Medizin der Gegenwart in Selbstdarstellungen, Leipzig 1925d. online
- ↑ Thomas Auchter & Laura Viviana Strauss: Kleines Wörterbuch der Psychoanalyse. Vandenhoeck & Ruprecht, Göttingen 2003, ISBN 3-525-01453-8; S. 42.
- ↑ Mario Erdheim: Die gesellschaftliche Produktion von Unbewußtheit. Eine Einführung in den ethnopsychoanalytischen Prozeß. suhrkamp taschenbuch wissenschaft 456, Frankfurt am Main, 21988, ISBN 3-518-28065-1; S. 90 ff.