Японське ім'я — Вікіпедія
Японські імена — власні імена японців.
У сучасній Японії власне ім'я складається, зазвичай, із двох елементів — прізвища і особового імені. Члени імператорської родини прізвищ не мають.
За східноазійською традицією прізвище передує особистому імені. Наприклад:
- Судзукі Таро 【鈴木太郎】 Suzuki Tarō; «Судзукі» — прізвище, Таро — особове чоловіче ім'я.
- Сато Ханако 【佐藤花子】 Satō Hanako; «Сато» — прізвище, Ханако — особове жіноче ім'я.
Для запису японських імен в англомовному світі використовується латинка; при такому записі, за західною традицією, особове ім'я часто передує прізвищу. Наприклад:
- Tarō Suzuki 【鈴木太郎】 Таро Судзукі
- Hanako Satō 【佐藤花子】 Ханако Сато
21 травня 2019 року міністр закордонних справ Японії Таро Коно закликав іноземні ЗМІ називати прем'єр-міністра країни Абе Сіндзо, а не Сіндзо Абе.[1] 6 вересня 2019 року японський уряд оголосив, що традиційний порядок «прізвище — особисте ім'я» буде використовуватися в офіційних документах англійською мовою.[2] Такий порядок почав діяти з 1 січня 2020 року.[3]
Усі імена записуються ієрогліфами або японською абеткою — каною. Вони реєструються у державних органах влади та офіціних документах — сімейних реєстрах (косекі) тощо. Через велику кількість ієрогліфів та ще більшу кількість їхніх комбінацій японці мають багато унікальних імен. Прізвища найчастіше походять від топонімів. Імен в японській мові значно більше, ніж прізвищ.
У XI-ХІХ ст. шляхетні японці використовували декілька імен за життя. Ці імена можна поділити на 3 категорії[4].
(І) родові[4]
- прізвище (【家名】 камей / 【名字, 苗字】 мьоджі) — основне прізвище особи, ім'я дому[4].
- Наприклад: Ода Нобунаґа 【織田信長】, Токуґава Ієясу 【徳川家康】
- ім'я династії (【氏名】 шімей / уджі-на) — прізвище висхідного роду, пращура дому[4].
- Серед найвідоміших династій були: Фуджівара 【藤原氏】, Тачібана 【橘氏】, Тайра 【平氏】, Мінамото 【源氏】
- Наприклад: Фуджівара Нобунаґа 【藤原信長】, Мінамото Ієясу 【源家康】
(ІІ) особисті[4]
- дитяче ім'я (【幼名】 йомьо / осана-на) — використовувалося до церемонії повноліття (до 6-12 років)[4].
- Дитячі імена, зазвичай, мали закінчення: 【丸】 –мару; 【法師】 –хоші/-боші/-поші; 【千代】 –чійо тощо[4].
- Наприклад: Ушівака-мару 【牛若丸】, Іссун-боші 【一寸法師】, Таке-чійо 【竹千代】.
- звичайне або тимчасове ім'я (【仮名】 кемьо / карі-на; 【通称】 цушьо) — використовулося після церемонії повноліття як неофіційне популярне прізвисько[4].
- власне особисте або справжнє ім'я (【実名】 джіцумьо) — використовувалося після цермонії повноліття як офіційне[4].
- Власні імена складалися, зазвичай, з двох ієрогліфів, кожен із яких позначав одно- або двоскладове слово[4]. Такі імена читали, за традицією, за «японським» прочитанням ієрогліфів.
- Наприклад:
- чернече або буддистське ім'я (【法名】 хомьо) — використовувалося ченцями або приписувалося померлому[4].
- Чернечі імена надавали після прийняття чернечих обіниць або смерті особи, незалежно від її прижитевої віри[4]. Такі імена читали, за традицією, за «китайським» прочитанням ієрогліфів.
- Наприклад: Такеда Шінґен 【武田信玄】, Уесуґі Кеншін 【上杉謙信】, Сайто Досан 【斎藤道三】.
- хрещенне ім'я — використовувалося після хрещення.
- псевдо (ґō), прізвисько (адана) — використовували люди мистецтв, науковці, літератори.
(ІІІ) титулярні або посадові імена (【官名】 каммьо / каммей) — утворені від назв титулів і посад чиновників середньої ланки у імператорському уряді VIII—X ст[4].
- Наприклад:
- Переважна більшість носіїв цих імен ніколи не займала відповідних посад, але користувалася титулами самовільно, без дозволу імпреторського уряду, вважаючи їх почесними і передаючи своїм нащадкам у спадок[5].
В історіографії діячів називають за прізвищем і власним іменем. Проте є винятки, коли особу називають за чернечим ім'ям, під яким вона прославилися або за будь-яким іншим іменем, коли її власне ім'я невідоме[5].
- ↑ CNN, James Griffiths. Japan wants you to say its leader's name correctly: Abe Shinzo. CNN. Архів оригіналу за 21 жовтня 2020. Процитовано 22 вересня 2020.
- ↑ Japan to put surname first for Japanese names in English. AP NEWS. 6 вересня 2019. Архів оригіналу за 1 жовтня 2020. Процитовано 22 вересня 2020.
- ↑ Why Japanese names have flipped. The Economist. ISSN 0013-0613. Архів оригіналу за 27 вересня 2020. Процитовано 22 вересня 2020.
- ↑ а б в г д е ж и к л м н п р с Іменний покажчик // Коваленко О. Самурайські хроніки. Ода Нобунаґа [Архівовано 6 жовтня 2014 у Wayback Machine.]. — К.: Дух і Літера, 2013. — С. 841.
- ↑ а б в г д Іменний покажчик // Коваленко О. Самурайські хроніки. Ода Нобунаґа [Архівовано 6 жовтня 2014 у Wayback Machine.]… — С. 842.
- Іменний покажчик // Коваленко О. Самурайські хроніки. Ода Нобунаґа. — К.: Дух і Літера, 2013. — 960 с. з іл. ISBN 978-966-378-293-5 — С. 841—842.
- Hoffman, Michael. «What's in a (Japanese) name?» Japan Times. Sunday October 11, 2009.
- «Which names are to be found where?» Japan Times. Sunday October 11, 2009.
- Koop, Albert J., Hogitaro Inada. Japanese Names and How to Read Them 2005 ISBN 0-7103-1102-8 Kegan Paul International Ltd.
- O'Neill, P.G. Japanese Names 1972 ISBN 0-8348-0225-2 Weatherhill Inc.
- Plutschow, Herbert. Japan's Name Culture 1995 ISBN 1-873410-42-5 Routledge/Curzon
- Poser, William J. (1990) "Evidence for Foot Structure in Japanese, " Language 66.1.78-105. (Describes hypochoristic formation and some other types of derived names.)
- Throndardottir, Solveig. Name Construction in Medieval Japan 2004 ISBN 0-939329-02-6 Potboiler Press