Правителство на Константин Муравиев – Уикипедия
Правителство на Константин Муравиев | ||||
![]() | ||||
Общи | ||||
---|---|---|---|---|
Държавен глава | Цар Симеон II Регентство | |||
Председател | Константин Муравиев | |||
Сформиране | 2 септември 1944 | |||
Разпускане | 9 септември 1944 | |||
Първоначален състав | ||||
Коалиция | БЗНС „Врабча 1“, ДП | |||
Министри | 11 | |||
~ мъже | 11 | |||
~ жени | 0 | |||
|
Правителството на Константин Муравиев е шестдесет и второто правителство на Царство България, назначено с Указ № 8 от 2 септември 1944 г.[1] Управлява страната до 9 септември 1944 г., след което е наследено от второто правителство на Кимон Георгиев.[2] Това е последното българско правителство преди деветосептемврийското въстание в страната, извършено с помощта на Червената армия.
Политика
[редактиране | редактиране на кода]След падането на кабинета на Иван Багрянов в парламента се разглеждат няколко варианта за съставяне на нов кабинет – правителство на Отечествения фронт, начело с Кимон Георгиев, нов кабинет на Багрянов, доминиран от БЗНС Пладне, и вариант, доминиран от умерената опозиция с премиер Константин Муравиев.[3]
Опитите да се включат в новото правителство представители на Отечествения фронт завършват без успех. Комунистите и техните съюзници са информирани за готвената от СССР окупация на България и очакват да получат цялата власт. Правителството на Муравиев разпуска XXV обикновено народно събрание и профашистките организации. Дадена е пълна амнистия на политическите затворници. Възстановени са демократичните права и свободи на българските граждани. Започва изтеглянето на българските окупационни войски от Сърбия и Македония.[2]
На 5 септември 1944 г. кабинетът скъсва дипломатическите отношения с Германия, но позволява на нейните войски да се изтеглят от страната. Същия ден под претекст, че правителството продължава да подкрепя Германия, СССР обявява война на България. На 8 септември първите съветски военни части навлизат в Южна Добруджа. Правителството нарежда на българските войски да не оказват съпротива. На 8 срещу 9 септември, възползвайки се от присъствието на съветските войски, нелегалната опозиция завзема властта – извършен е Деветосептемврийския преврат. Водеща роля в преврата има армията, ръководена от запасни и действащи офицери, членове на политическия кръг „Звено“ и на Военния съюз.[2]
Сформирано е правителство на Отечествения фронт, което заемат най-важните места в кабинета. Поста министър-председател заема Кимон Георгиев, а военен министър става Дамян Велчев. Министрите на кабинетите на професор Богдан Филов, Иван Багрянов, Добри Божилов и Константин Муравиев са арестувани. В страната започват масови репресии срещу противниците на Отечествения фронт. Хиляди са избити без съд и присъда.[2]
Съставяне
[редактиране | редактиране на кода]Кабинетът, оглавен от Константин Муравиев, е образуван от политически дейци на БЗНС „Врабча 1“ и Демократическата партия.[2]
Кабинет
[редактиране | редактиране на кода]Сформира се от следните 11 министри:[2]
министерство | име | партия | |
---|---|---|---|
председател на Министерския съвет | Константин Муравиев | БЗНС „Врабча 1“ | |
вътрешни работи и народно здраве | Вергил Димов | БЗНС „Врабча 1“ | |
външни работи и изповедания | Константин Муравиев | БЗНС „Врабча 1“ | |
народно просвещение | Борис Павлов (упр.) | Демократическа партия | |
финанси | Александър Гиргинов | Демократическа партия | |
правосъдие | Борис Павлов | Демократическа партия | |
война | Иван Маринов | военен | |
търговия, промишленост и труд | Александър Гиргинов (упр.) | Демократическа партия | |
земеделие и държавни имоти | Христо Попов | безпартиен | |
обществени сгради, пътища и благоустройство | Борис Колчев (упр.) | безпартиен | |
железници, пощи и телеграфи | Вергил Димов | БЗНС „Врабча 1“ | |
министър без портфейл | Никола Мушанов | Демократическа партия | |
министър без портфейл | Атанас Буров | Народна партия | |
министър без портфейл | Димитър Гичев | БЗНС „Врабча 1“ |
В краткия си период на водене не са правени промени.
Литература
[редактиране | редактиране на кода]- Ташев, Ташо. Министрите на България 1879 – 1999. София, АИ „Проф. Марин Дринов“/Изд. на МО, 1999. ISBN 978-954-430-603-8/ISBN 978-954-509-191-9.
Бележки
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ ДВ. Указ № 8 от 2 септември 1944 г. Обнародван в „Държавен вестник“, бр. 191 от 2 септември 1944 г.
- ↑ а б в г д е Цураков, Ангел. Енциклопедия на правителствата, народните събрания и атентатите в България. София, Книгоиздателска къща „Труд“, 2008. ISBN ISBN 954-528-790-X. с. 223 – 225.
- ↑ Недев, Недю. Три държавни преврата или Кимон Георгиев и неговото време. София, „Сиела“, 2007. ISBN 978-954-28-0163-4. с. 566.