Kukorica (növényfaj) – Wikipédia
Kukorica | ||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Természetvédelmi státusz | ||||||||||||||||||||
Nem fenyegetett![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() | ||||||||||||||||||||
Rendszertani besorolás | ||||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||
Tudományos név | ||||||||||||||||||||
Zea mays L. | ||||||||||||||||||||
Hivatkozások | ||||||||||||||||||||
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Kukorica témájú médiaállományokat és Kukorica témájú kategóriát. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9c/Zea_mays_fraise_MHNT.BOT.2011.18.21.jpg/220px-Zea_mays_fraise_MHNT.BOT.2011.18.21.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/29/Dent_Corn_%27Oaxacan_Green%27_%28Zea_mays%29_MHNT_2.jpg/220px-Dent_Corn_%27Oaxacan_Green%27_%28Zea_mays%29_MHNT_2.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ac/Maize_food_average_per_capita.png/220px-Maize_food_average_per_capita.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/19/Zea_mays_%27Ottofile_giallo_Tortonese%27_MHNT.BOT.2015.34.1.jpg/220px-Zea_mays_%27Ottofile_giallo_Tortonese%27_MHNT.BOT.2015.34.1.jpg)
A kukorica vagy népies nevein tengeri, törökbúza, málé (Zea mays) a perjefélék családjába tartozó, lágy szárú, egylaki, váltivarú, egynyári növény. Magassága akár három méter is lehet, általában a torzsavirágzatán fejlődő szemterméséért termesztjük. Amerikában őshonos, Európába Kolumbusz közvetítésével került. Onnan a 16. században a spanyol, portugál kereskedők vitték, terjesztették el Ázsiába, Afrikába. A hollandok, angolok kezdték termeszteni később Ausztráliában. Ma a legnagyobb területen termesztett szántóföldi növényünk.
A kukorica eredete
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3d/Zea_diploperennis01.jpg/120px-Zea_diploperennis01.jpg)
Ez a háziasított növény önmagában szaporodásra képtelen. Magjai nagyméretűek és túl sok van belőlük, ezért a lehulló magvakból kikelő csírák egymást fojtják meg. A termesztett kukorica minden ma létező fajtáját emberi tevékenység (nemesítés) hozta létre. A kukorica ősének tekintetében két alapvető elmélet létezik. Az egyik szerint a Mexikóban és Közép-Amerikában honos egynyári teozinte (Zea mexicana)[m 1] nevű pázsitfűféle az őse. 1959-ben Paul C. Mangelsdorf ettől teljesen eltérő elméletet vetett fel, miszerint minden mai kukorica a pelyvás kukorica azóta kihalt vadon termő fajtájából jött létre. Ezen elmélet szerint az egynyári teozinte is a pelyvás kukorica és a tripsacum nevű pázsitfű hibridizációjával alakult ki. Mangelsdorf 1979-ben az évelő teozinte második faja (Zea diploperennis) felfedezésével módosította elméletét. Eszerint a mai kukoricák és az egynyári teozinte is a pelyvás kukorica és az évelő teozinte hibridizációjával alakult ki.
A mai kukoricák és az egynyári teozinte még mindig könnyen hibridizálhatók. Mindkettő 10 pár homológ kromoszómát tartalmaz. A hibridek termékenyek. Az évelő teozinték közül csak a Zea diploperennis diploid, a többi tetraploid. A tetraploid teozinte és a diploid kukorica hibridje kizárólag triploid lesz, és rendszerint terméketlen.
Az eddig talált legidősebb kukoricamaradványok a Teohuacán-völgy egyik barlangjából kerültek elő, és körülbelül hatezer évesek. A szemek pelyvásak és kis méretűek. A nagyszámú (25000-re tehető) kukoricalelet mellett eddig egyetlenegy teozinte-lelet sem került elő, ezért az egynyári teozinte elmélete nem bizonyítható. Richard S. MacNeish megfogalmazásában: „Egyetlen szem teozinte sincs, amelynél ne találhatnánk idősebb kukoricaszemet, így egyetlen bizonyíték sincs arra, hogy a teozinte fejlődött kukoricává”.
Elnevezései és eredetük
[szerkesztés]A magyar kukorica szó valószínűleg a szerb és horvát kukuruz szóból származik, amelynek további eredete ismeretlen. Valószínűleg magyar közvetítéssel került a muravidéki (vend) nyelvbe kukurca néven. Ezt a nyelvet a szlovén dialektusai között tartják számon, amelyben azonban a koruza szó ismét horvát hatásra enged következtetni. A növényt egész Közép- és Kelet-Európában hasonlóan nevezik, pl.: ausztriai német Kukuruz, cseh kukuřice, lengyel kukurydza, orosz кукуруза (kukuruza), román nyelvjárási cucuruz, szlovák kukurica, ukrán кукурудза (kukurudza).
Származási helyét Kis-Ázsiának gondolták, mivel feltehetően onnét érkezett Közép-Európába, de John Gerard már 1597-ben tisztázta hogy a "törökbúza" származási helye Amerika.[1]
A korábban elterjedt tengeri elnevezés a 16. század óta használt tengeri búza kifejezésből rövidült le a 19. században. Az elnevezés arra utal, hogy a növény a tengeren túlról került hozzánk. A növény másik gyakori régi neve a törökbúza volt, amelyet az erdélyi magyarok ma is használnak. E név onnan ered, hogy miután a spanyol kereskedők elterjesztették a növényt az Oszmán Birodalomban, az onnan jutott el a magyarlakta területekre.[2] Emellett korábban az indiai búza és szerecsenbúza nevek is előfordultak. Egyes más nyelveken a kukoricát szintén a „búza” vagy „gabona” névvel illetik, amelyhez - többnyire aszerint, hogy egykor melyik országból eredeztették - megkülönböztető jelzőt csatoltak, így például az angol nyelvterület jelentős részén Indian corn (rövidítve corn, eredetileg „indiai gabona” - ma már inkább „indián gabona” értelemben) a francia nyelvterület egy részén blé d'Espagne („spanyol gabona”), blé de Turquie („török gabona”) vagy blé d'Inde („indiai gabona”), olaszul pedig granturco („török búza”). Érdekes, hogy a „török búza” neve törökül misir, azaz „egyiptomi”.
A székely, kalotaszegi, bihari és bánsági nyelvjárásban a kukorica neve málé, csős, csöves, csöves-málé.[3] Az erdélyi magyarok egyébként ugyanígy nevezik a kukoricalisztet („málé” vagy „máléliszt”) és az abból készült édes lepényt („málé”, „málés tészta”, „tejesmálé”), sok helyen pedig a puliszkát is. Más magyar vidékeken inkább csak a kukoricamálé kifejezést használják, ami kukoricalepényt jelent. A szó a román mălai („kukoricaliszt”, „kukoricalepény”) átvétele. Ez eredetileg kölest jelentett, majd ahogy a kukorica átvette a köles helyét az étkezésben, módosult a szó jelentése is. A málé, málé szájú kifejezést a bárgyú emberre is használják, ami a máléval teletömött szájú ember arckifejezéséből veszi az eredetét.[4][5][6][7]
A kukorica nővirágzatát, a bibét és a szokatlanul hosszú bibeszálakat, hétköznapi nevein kukoricabajusznak, kukoricahajnak szokták nevezni.[8]
A kukoricamálé vagy puliszka Magyarországon a 20. század első felének inséges ideiben mindennapi ételnek számított, de második világháborút követően ez az ételfajta szinte eltűnt.[9]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7d/Corncobs.jpg/200px-Corncobs.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e7/Peruvian_corn.jpg/200px-Peruvian_corn.jpg)
Morfológiája
[szerkesztés]A kukorica genetikai változatossága alaktanában is visszaköszön. A több ezer különböző típusú és fajtájú kukorica között rendkívüli méret-, alak- és színbeli változatosság látható. Változatosságukat jól szemlélteti méretük. Egyes típusai az egy méteres magasságot is alig érik el, míg Közép-Amerikában 12 m magas növényekről is van tudomásunk.[10] A csövek alakjára, méretére, szemek színére és alakjára is számtalan variáció létezik.
Csíranövény
[szerkesztés]A kukorica csíranövénye a szemtermésből való kikelés után két irányba növekszik. A függőlegesen lefelé növő gyököcskéből (radicula) csíragyökér alakul ki. Ennek tengelye a csak rövid ideig élő főgyökér, ezzel párhuzamosan elkezdődik a mellékgyökerek kifejlődése a szikközépi szárból, a mesocotylból. A szikközépi szár a szemtermés belsejében ívelten hajlik.
Ellentétes irányú a növekedése a rügyecskéből (pumula) kialakuló csírahajtásnak. A növekedés folytán a talajfelszín felett a hajtáskezdemény felszakítja a rügyhüvelyt, így tűnnek elő az első lomblevelek, melyek már fotoszintézisre alkalmasak, megfelelő mennyiségű táplálékkal látják el a növényt, így megszűnik a csíraállapot.
Gyökérrendszer
[szerkesztés]A kukorica gyökérrendszere bojtos mellékgyökérrendszer. A teljes gyökérrendszer optimális körülmények között több mint 2 méter mélyre hatol le, oldalirányban 1-1,5 m növekedésre képes.
Gyökereit elsődleges, illetve járulékos gyökerekre osztjuk az alapján, hogy az adott gyökér kaliptrogén eredetű-e vagy sem. A gyököcskéből kialakuló gyökereket nevezzük elsődleges gyökereknek, a kukorica esetében ez kizárólag a főgyökér, mely a fejlődés korai szakaszában megszűnik működni, így helyét és feladatait a járulékos gyökerek veszik át. A szikközépi szárból eredő gyökerek már korán megkezdik működésüket, tehermentesítve a főgyökeret. A szár földalatti részén lévő szárcsomókból eredő gyökerek nagy jelentőséggel bírnak a növény tápanyag- és vízfelvételében. A járulékos gyökerek harmadik csoportját az ún. harmatgyökerek, vagy támasztógyökerek adják, melyek a szár talajfelszín feletti nóduszaiból erednek, elsődleges szerepük pedig a növények stabilitásának biztosítása, a támasztás, ezenkívül e gyökerek is bekapcsolódnak a víz- és tápanyagfelszívásba.
Hajtásrendszer
[szerkesztés]Virágzat és termés
[szerkesztés]Nőivarú virág
[szerkesztés]Hímivarú virág
[szerkesztés]A kukorica egyedi jellegei
[szerkesztés]A kukorica olyan pázsitfűféle, ami négy növénytani jellegzetességgel írható le:
- egynyári;
- kalásztengelye (kukoricacső) kemény és tagolatlan;
- a kalászkák párokban helyezkednek el;
- a szemek a csövön hosszanti sorokba rendeződnek.
A kalászkák kétalakúak, a csövön szemekké, a pollentartó virágokon pedig címerré alakulnak. Fontos jellemzője még az egylakiság.
Felhasználása
[szerkesztés]A kukoricát elsősorban emberi táplálékként és állatok takarmányozására használjuk.
Humán élelmiszerként
[szerkesztés]Takarmányozásra
[szerkesztés]Szemes takarmánykukorica
[szerkesztés]Silókukorica
[szerkesztés]Gyógyhatása
[szerkesztés]A kukorica bibéje belsőleg elsősorban húgyúti problémákra - hólyaghurut, húgyúti gyulladások, vese eredetű folyadék-visszatartás, vesekő - javasolt. Köszvényre is ajánlott. A kukorica hajszálgyökereit hatásosnak tartják koszorúér-problémák esetén, de ma már ritkán alkalmazzák. Az el nem szappanosítható zsíranyagot ínygyulladás kezelésére tanácsolják. A kozmetikában a kukoricát bőrnyugtató, revitalizáló-, hidratáló- és ránctalanítószerként tartják számon.[11]
Termesztése
[szerkesztés]1. ![]() | 383,9 |
2. ![]() | 272,7 |
3. ![]() | 88,4 |
4. ![]() | 60,5 |
5. ![]() | 42,1 |
6. ![]() | 31,6 |
7. ![]() | 27,5 |
8. ![]() | 20 |
9. ![]() | 16,8 |
10. ![]() | 15,3 |
– | |
22. ![]() | 6,4 |
.. | |
Föld összesen | 1212 |
A kukorica az egyik legfontosabb és legelterjedtebb növény a világon. 2021-ben a kukoricát több mint 160 országban termesztették, és az éves termés mennyisége meghaladta az 1,2 milliárd tonnát.
A világ legnagyobb kukorica termelői közé tartozik az Egyesült Államok, Kína, Brazília, Argentína és Ukrajna. Ezek az országok a 2021-es termelésük alapján az első öt helyen álltak. 2021-ben az Egyesült Államok és Kína az éves termés több mint felét (54%) adták a világ kukorica termelésének.
A kukoricát számos célra termesztik, például élelmiszeripari, takarmányozási, bioüzemanyag, és ipari felhasználásra is alkalmas. A kukorica legnagyobb felhasználása az állattartásban történik, ahol takarmányként használják. Emellett a kukorica sokféle élelmiszeripari termék alapanyaga, például kukoricapehely, kukoricakeményítő, kukoricadara, kukoricakása és kukoricakenyér.
Azonban a kukorica termesztése nem mindenütt van pozitív hatással a környezetre és a társadalomra. A nagyüzemi kukoricatermesztés számos környezeti problémát okozhat, például talajpusztulást és vízszennyezést. Emellett a nagyüzemi kukoricatermesztés a kis gazdálkodókat is hátrányosan érintheti, mivel a nagy multinacionális cégek uralják a piacot és gyakran alacsony áron vásárolják fel a terményt.
Összességében a kukorica a világ egyik legfontosabb és legelterjedtebb növénye, amely számos területen hasznosul. A kukorica termesztése azonban környezeti és társadalmi kihívásokat is jelent, amelyekre megoldásokat kell találni a fenntarthatóbb kukoricatermesztés érdekében.
Növényvédelme
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/43/Diabrotica_virgifera_virgifera_larvae.jpg/300px-Diabrotica_virgifera_virgifera_larvae.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/41/Sitotroga_cerealella_on_corn.jpg/300px-Sitotroga_cerealella_on_corn.jpg)
Kártevői
[szerkesztés]A kukorica kártevőit gyakorlati szempontból érdemes több csoportra osztani. A kártevők táplálkozási preferenciájának alapján két nagy csoportra oszthatjuk őket. Az egyik csoportba a polifág (sok tápnövényű) szántóföldi kártevők tartoznak, melyek szinte válogatás nélkül fogyasztják a legkülönfélébb termesztett és vad növényfajokat. E fajok nagy része a talajszint alatt, vagy annak közelében viszi véghez kártételét. A legfontosabb ilyen fajok:
- vetési bagolylepke (Agrotis segetum)
- gyapottok bagolylepke (Helicoverpa armigera)
- cserebogárformák (elsősorban a májusi cserebogár (Melolontha melolontha)) pajorjai
- pattanóbogár-félék növényevő fajainak lárvái (drótférgek)
- mezei pocok (Microtus arvalis)
A másik csoportba azon fajok tartoznak, melyek többé-kevésbé szűken a kukoricára specializálódtak. Ezek között megkülönböztetünk úgynevezett juvenilis, azaz a kukorica fiatal korában károsító, és vegetációs kártevőket, melyek a növény későbbi életszakaszában okoznak problémát. A juvenilis kártevők rendszerint a teljes vegetációs periódusban jelen vannak, de kártételük a kukorica későbbi életszakaszaiban már nem jelentős.
Fontosabb juvenilis kártevők:
- fritlégy (Oscinella frit)
- kukoricabarkó (Tanymecus dilaticollis)
- muharbolha (Phyllotreta vittula)
Fontosabb vegetációs kártevők:
- amerikai kukoricabogár (Diabrotica virgifera virgifera)
- kukoricamoly (Ostrinia nubilalis)
- kukorica-gyökértetű (Tetraneura ulmi)
- zöld kukorica-levéltetű (Rhopalosiphum maydis)
- zselnicemeggy-levéltetű (Rhopalosiphum padi)
- egyes nagyvadak (gímszarvas, őz, vaddisznó)
A felsoroltakon kívül alkalmi jelleggel, vagy kisebb jelentőségben még számos állatfaj táplálkozik, melyek akár kisebb-nagyobb károkat is okozhatnak. A szemeskukorica tárolása közben számos raktári kártevő is felléphet, melyek ellen sepeciális védekezési eljárások alkalmazása vezethet eredményre. A kukorica legfontosabb raktári kártevői:
- kukoricazsuzsok (Sitophilus zeamais)
- gabonazsuzsok (Sitophilus granarius)
- raktári gabonamoly (Nemapogon granellus)
- mezei gabonamoly (Sitotraga cerealella)
- nagy kenyérbogár (Tenebrioides mauritanicus)
Betegségei
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b0/Ustilago_maydis_J3.jpg/300px-Ustilago_maydis_J3.jpg)
Vírusos betegségek
[szerkesztés]- kukorica csíkos mozaik, kórokozó: maize dwarf mosaic potyvirus
- kukorica klorotikus foltosság, kórokozó: sugarcane mosaic potyvirus
Baktériumos betegségek
[szerkesztés]- baktériumos hervadás, kórokozó: Erwinia stewartii
Gombás betegségek
[szerkesztés]- kukoricaperonoszpóra, kórokozó: Sclerophthora macrospora
- kukoricarozsda, kórokozó: Puccinia sorghi
- golyvásüszög, kórokozó: Ustilago maydis
- rostosüszög, kórokozó: Sorosporium holci-sorghi
- kukorica szürke gyökér- és szárkorhadása, kórokozók: Macrophomina phaseolina, Rhizoctonia bataticola
- diplodiás cső- és szárkorhadás, kórokozók: Diplodia maydis, D. macrospora
- kabatiellás szemfoltosság, kórokozó: Kabatiella zeae
- nigrospórás szárazkorhadás, kórokozó: Nigrospora oryzae
- helmintospóriumos levélfoltosság és száradás, kórokozók: Helminthosporium turcicum, H. carbonum, H. maydis
- kukorica fuzáriózisa, kórokozók: Fusarium graminearum, Gibberella zeae, F. moniliforme, G. fujikuroi, F. culmorum
Gyomnövényei
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1d/Liseron_des_haies_-_ma%C3%AFs.jpg/300px-Liseron_des_haies_-_ma%C3%AFs.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a6/E.crus-galli_in_maize_field.jpg/300px-E.crus-galli_in_maize_field.jpg)
A kukoricavetések gyomosodási viszonyaira Magyarország tekintetében kiváló képet adnak az Országos Szántóföldi Gyomfelvételezések. A gyomfelvételezések alkalmával az őszi búza gyomnövényei mellett a kukorica nyáreleji és nyárutói gyomviszonyainak értékelése zajlik. Általánosan elmondható, hogy a kukorica életmódjához illeszkedően legnagyobb túlsúlyban a nyárutói egyéves (T4) gyomnövények jelennek meg a kukoricaföldeken. Figyelemreméltó az ürömlevelű parlagfű (Ambrosia artemisiifolia) terjedése, mely faj 50 év alatt a 18. helyről az 1. helyre küzdötte föl magát a nyárutói gyomnövények borítottságát tekintve.
A kukorica nyáreleji gyomnövényei fontossági sorrendben | ||||||
---|---|---|---|---|---|---|
Helyezés (2007-08) | Név | Tudományos név | Helyezés (1996-97) | Helyezés (1987-88) | Helyezés (1969-71) | Helyezés (1947-53) |
1. | Közönséges kakaslábfű | Echinochloa crus-galli | 1. | 1. | 1. | 2. |
2. | Ürömlevelű parlagfű | Ambrosia artemisiifolia | 3. | 4. | 10. | 15. |
3. | Fehér libatop | Chenopodium album | 4. | 3. | 2. | 4. |
4. | Szőrös disznóparéj | Amaranthus retroflexus | 2. | 2. | 3. | 11. |
5. | Fakó muhar | Setaria pumila | 16. | 7. | 6. | 7. |
6. | Mezei aszat | Cirsium arvense | 5. | 9. | 7. | 5. |
7. | Termesztett köles | Panicum miliaceum | 12. | 17. | 247. | 23. |
8. | Csattanó maszlag | Datura stramonium | 7. | 13. | 33. | 74. |
9. | Karcsú disznóparéj | Amaranthus chlorostachys | 8. | 10. | 21. | 109. |
10. | Apró szulák | Convolvulus arvensis | 6. | 5. | 4. | 1. |
11. | Fenyércirok | Sorghum halepense | 10. | 19. | 90. | - |
12. | Tarackbúza | Elymus repens | 9. | 12. | 9. | 12. |
13. | Napraforgó | Helianthus annuus | 17. | 21. | 99. | - |
14. | ? | |||||
15. | ? | |||||
16. | Selyemmályva | Abutilon theophrasti | 22. | 46. | - | 118. |
17. | Zöld muhar | Setaria viridis | 23. | 25. | 14. | 3. |
18. | Pirók ujjasmuhar | Digitaria sanguinalis | 26. | 14. | 31. | 29. |
19. | Csillagpázsit | Cynodon dactylon | 29. | 32. | 29. | 16. |
20. | Pokolvar libatop | Chenopodium hybridum | 21. | 26. | 38. | 84. |
Ökológiai és környezet-egészségügyi vonatkozások
[szerkesztés]A termesztett kukorica gyökereit pusztító kukoricabogár elleni védekezés egyik útja a Monsanto által nemesített YieldGard (MON 863) nevű hibrid, amely növény maga termeli a kártevője elleni Cry3Bb1 nevű vegyületet. Ezt az eljárást két kritika éri: a kukoricabogarak egyes vélemények szerint egy idő után ellenállóakká válnak a méreggel szemben, másrészt ez a növényfajta sokkal több mérget juttat a környezetébe, mint a permetezéssel védett kukorica.[13][14][15] A Monsanto NK603 nevű hibridjével kapcsolatban az a kritika fogalmazódott meg, hogy egy kísérletben az ezt fogyasztó patkányok között gyakoribbá vált a rák előfordulása.[16] Minden monokultúrában termesztett növény fokozottan kitett a fertőzéseknek, így csak intenzíven, sok energia és növényvédő szer bevitelével védhető. Ennek alternatívája lehet a haszonnövényekből, természeteshez közeli növénytársulásokat kialakító permakultúra.
Szakkönyvek a kukoricáról
[szerkesztés]- Berzsenyi-Janosits László - Gonda Béla - Nádudvari Sándor - Virágh István. A kukorica termesztése. Budapest: Mezőgazdasági Kiadó (1956)
- A. Sz. Sevcsenko. A kukorica – A kukoricatermesztés nemzetközi tapasztalataiból. Budapest: Mezőgazdasági Könyv- és Folyóiratkiadó Vállalat (1960)
- Sz. Sz. Andrejenko - F. M. Kuperman. A kukorica élettana – A fejlődés, növekedés, fotoszintézis, ásványos táplálkozás és vízgazdálkodás élettanának vázlata. Budapest: Mezőgazdasági Kiadó (1961)
- Daniel Lajos. A csemege- és a pattogatni való kukorica termesztése. Budapest: Mezőgazdasági Kiadó (1978). ISBN 9632303881
- Menyhért Zoltán (szerk.). Kukoricáról a termelőknek. Budapest: Mezőgazdasági Könyvkiadó Vállalat (1979). ISBN 963-230-403-9
- Dr. Bánházi Gyula (szerk.). A kukorica betakarítása és feldolgozása. Budapest: Mezőgazdasági Kiadó (1981). ISBN 9632310748
- Dr. Józsa László. Kukoricatermesztés szilázsnak. Budapest: Mezőgazdasági Kiadó (1981). ISBN 963-231-083-7
- Dr. Duduk Vendel - Dr. Dósa Jenő. A nagy víztartalmú kukorica energiatakarékos tárolása. Budapest: Mezőgazdasági Kiadó (1984)
- Dr. Menyhért Zoltán- Lakatos Csaba - Dr. Ángyán József (szerk.). Agroökológiai hatások a kukoricatermesztésben – Az agroökológiai körzetek és a területi fejlesztés. Gödöllő-Szekszárd: GATE-KSZE (1987). ISBN 963-222-014-5
- Dr. Győri Zoltán - Győriné Dr. Mile Irma. A kukorica minősége és feldolgozása. Budapest: Szaktudás Kiadó Ház (2002). ISBN 963-9422-38-X
- Nagy János. Kukoricatermesztés – Élelmiszer - bioenergia - takarmány. Budapest: Akadémiai Kiadó (2007). ISBN 9789630583299
- Győri Zoltán - Győriné Mile Irma. A búza és kukorica minősége és feldolgozása. Budapest: Szaktudás Kiadó Ház (2011). ISBN 9789639935730
Érdekesség
[szerkesztés]A horvát 1 lipáson és az 1983-as 5 forintos emlékvereten is egy kukoricacső képe látható.
A kultúrában
[szerkesztés]- Arany János: Tengerihántás
- Petőfi Sándor: János vitéz (Kukorica Jancsi)
- Hollósy Simon: Tengerihántás (1885)
Megjegyzések
[szerkesztés]Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ Bill Laws 2012: Ötven növény, amely megváltoztatta a történelmet. Budapest, 215; Ennek ellenére a Pallas Nagy Lexikona a mezőgazdasági szócikkben Bertrandon de la Broquière 1433-as útleírásában olyan kenyeret feltételez, mely kukoricalisztből készült volna ("Azon nézettel szemben, mintha a tengeri csak Amerika felfedezése után került volna hazánkba, felhozható, hogy Broquière 1433 körül a Szeged és Becskerek közötti tájékon oly kenyeret ir le, melyből evett, mely valószínűleg kukoricalisztből készült.").
- ↑ A zsámbéki kukoricalabirintus. [2007. november 10-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2007. november 11.)
- ↑ Erdélyi Magyar Szótörténeti Tár
- ↑ Málé szócikk. In Tótfalusi István: Magyar etimológiai nagyszótár. Budapest: Arcanum Adatbázis. [2001]. = Arcanum DVD Könyvtár, 2. ISBN 9639374121
- ↑ Murádin László: Nyelvföldrajzi adatok a kukorica szókincséhez. Nyelv- és Irodalomtudományi közlemények, XXXII. évf. 1. sz. (1988)
- ↑ Dr. Kós Károly: Népi földművelés a Mezőségben. adatbank.ro. Erdélyi magyar adatbank (Hozzáférés: 2015. január 11.)
- ↑ Málé. In Erdélyi magyar szótörténeti tár. Gyűjt. és szerk. Szabó T. Attila. Budapest: Akadémiai; Bukarest: Kriterion. 1975–.
- ↑ Turcsányi Gábor, Turcsányiné dr. Siller Irén: Növénytan 33. A termőlevelek. 2005; HIKelérve: 2008-05-01. Archiválva 2008. március 27-i dátummal a Wayback Machine-ben
- ↑ Bill Laws 2012: Ötven növény, amely megváltoztatta a történelmet. Budapest, 215.
- ↑ Karl, J.R. (2013. május 1.). „The maximum leaf quantity of the maize subspecies”. The Maize Genetics Cooperation Newsletter 86, 3. o. [2016. március 3-i dátummal az eredetiből archiválva]. ISSN 1090-4573. (Hozzáférés: 2015. szeptember 23.)
- ↑ A természet füvészkertje. Reader's Digest. ISBN 963 956 201 7
- ↑ http://www.fao.org/faostat/en/#data/QC%7Cpublisher=United Nations, Food and Agriculture Organization, Statistics Division (FAOSTAT)
- ↑ GM rezisztens kukoricabogarak Greenfo 2012. szeptember 15.
- ↑ Ellenállnak a kukoricabogarak a gm kukoricának INDEX 2012.szeptember 14.
- ↑ A MON 863-ról szóló dokumentumok Darvas Béla ökotoxikológus honlapján
- ↑ Long term toxicity of a Roundup herbicide and a Roundup-tolerant genetically modified maize Archiválva 2012. szeptember 20-i dátummal a Wayback Machine-ben angol nyelvű dokumentum
Források
[szerkesztés]- George W. Beadle (1980). „The Ancestry of Corn”. Scientific American (1).
- Paul C. Mangelsdorf (1950). „The Mystery of Corn”. Scientific American (7).
- Paul C. Mangelsdorf (1986). „A kukorica eredete”. Scientific American (magyar kiadás) (10), 60-67. o.