Tajnasári – Wikipédia
Ezt a szócikket némileg át kellene dolgozni a wiki jelölőnyelv szabályainak figyelembevételével, hogy megfeleljen a Wikipédia alapvető stilisztikai és formai követelményeinek. |
Tajnasári (Tajná) | |
![]() | |
Közigazgatás | |
Ország | ![]() |
Kerület | Nyitrai |
Járás | Nyitrai |
Rang | község |
Első írásos említés | 1075 |
Polgármester | Gabriela Šplehová |
Irányítószám | 952 01 |
Körzethívószám | 037 |
Forgalmi rendszám | NR |
Népesség | |
Teljes népesség | 275 fő (2021. jan. 1.)[1] |
Népsűrűség | 33 fő/km² |
Földrajzi adatok | |
Tszf. magasság | 162 m |
Terület | 8,48 km² |
Időzóna | CET, UTC+1 |
Elhelyezkedése | |
![]() | |
![]() | |
Tajnasári weboldala | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Tajnasári témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség | |
Adatok forrása: Szlovák Statisztikai Hivatal, http://obce.info |
Tajnasári (szlovákul Tajná, Tajná-Šárovce) község Szlovákiában, a Nyitrai kerületben, a Nyitrai járásban. Tajna és Sári egyesítésével jött létre 1890-ben.
Fekvése
[szerkesztés]Nyitrától 22 km-re délkeletre, a Sirocsina-patak bal partján fekszik.
Élővilága
[szerkesztés]- Gólyafészek alátét a volt EFSz területén
A faluban jelenleg nem tartanak számon aktív gólyafészket.
Tajna településrész megnevezése
[szerkesztés]„Taina” 1075-ben, a Garamszentbenedeki Apátság alapítólevelében; egyéb forrásokban: „Teyna, Toyna” (1265); „Toyna, Tayna” (1327). A megjelölés ekkor a településre, de a település lakóira egyaránt vonatkozhat. A szót török eredetű személynévként a dajmak = jóllakni igéből származtatják.[2]
Története
[szerkesztés]Ez a vidék a római korban, a 2. században játszott először szerepet a történelemben. Ekkor Marcus Aurelius császár a kvádok és markomannok elleni hadjárata során erre vezette légióit. A területen a rómaiak uralma az 5. századig tartott. Ennek régészeti bizonyítéka a község határában feltárt három római őrtorony maradványa.
Tajna:
A Garamszentbenedeki Apátság rétet, erdőt és földet kapott a településen (1075 – Kistajna, vagy Káptalan-Tajna). Miksa magyar király az apátsághoz tartozó részt az esztergomi káptalannak adta (1565). Az apátsági, majd káptalani földeket gyakran bérelték kisnemesi családok, elsősorban a Tajnay család tagjai.[3]
A falu területének jelentős része Bars királyi várának tartozéka volt, ahol a vár jobbágyai várjobbágyként éltek (e viszony első okleveles említése 1275-ből való). A várjobbágyok nagyfokú szabadság mellett birtokolták a település földjének Bars várához tartozó részét. A 14. századtól kezdődően belőlük kerültek ki a település kisnemesi jogállású és birtokkal rendelkező magyar családjai, így a Tajnay család is. 1339-ben Károly Róbert király Barachkai Miklósnak adományozott itt birtokot. 1357-ben I. Lajos privilegizált levelével „Pál fiát tajnai Pétert és ennek fiait: Andrást, Pált és Miklóst Léva várának jobbágyai közül kiemeli és Thayna birtokukkal együtt nemesi sorba iktatja”.[4] 1427-ben a Födémesi családbeliek fizették ki özv. Checheni Katalin sári hitbérét.[5] 1467-1471-től a határozott családnévként szereplő Tajnay család tagjai a település földjeinek egyre nagyobb részét birtokolták. 1560-ban I. Ferdinánd magyar király megerősítette a Tajnayak nemességét. A 17. század végéig kisnemesi birtokkal és jogokkal rendelkeztek, kisnemesi életet éltek, és csak fokozatosan lettek köznemesekké.[6]
A török hódoltsági terület határvidéke volt a falu. Gyakran érte a települést török támadás. 1663-ban a falut felégette a török. Ekkor a lakosság nagy része elmenekült.
A Tajnay család tagjai a török kiűzése után visszatelepültek Tajnára. Többük kapcsolatokat épített ki más nemesi (főúri) családokkal; műveltségük (iskolázottságuk) különbözött a környék szegényebb sorsú lakosaitól. Birtokuk a 18. században és a 19. század elején feudális nagybirtokká – latifundummá, allódiummá – alakult, ahol a termelés érdekében egyre nagyobb számban alkalmaztak mezőgazdasági munkásokat az ország szlovák nemzetiségi területiről. A 18. század évtizedeinek végére a település lakóinak többségét már a nem-asszimilálódó szlovákok adták. Magyarország népességében a szlávosodási folyamat az egyik következménye a török utáni gazdasági-társadalmi helyzetnek. A Tajnay család férfi tagjai egyre inkább főúri életet éltek; részt vettek a vármegye, s az ország politikai eseményeiben. Ifj. Tajnai és tiszahegyesi Tajnay János Bars vármegye és Csongrád vármegye főispánja is volt. Új kastélyt építtetett a faluban, melyet 60 holdas angolpark övezett, ám hirtelen halálával (1840) a Tajnay család fiágon kihalt. Tajnay János lánya, Ilona, báró Révay Simon felesége lett, így a Tajnay család birtokainak jelentős része örökösödéssel a báró Révay család birtokának részévé vált. A 17. századi kisnemesi Tajnayak utódai – a 19. század közepén – Magyarország egyik arisztokrata családjának tagjai lettek.[6] [3] [7]
Sári:
A település első okleveles említése 1075-ben, a garamszentbenedeki apátság birtokainak leírásában történt. A 13. század végén a falu egy része nemes családok birtoka volt, akik a 16. század elején az apátság területének egy részét is bérbevették. Főbb birtokosai a Zobonyay, Litassy, Vályi, Both és Balogh családok voltak. 1618-ban a falut elpusztította a török.
A 18.-19. században a Tajnay-Révay család birtokain munkát vállaló, elsősorban szlovák nemzetiségű mezőgazdasági munkások családjai éltek itt is.[3]
1890. július 21-én Tajna és Sári (Tajnasári) közigazgatásilag egyesült. 1920. június 4-ig, a trianoni békeszerződésig a község a magyarországi Bars vármegye Verebélyi járásához tartozott. Azt követően Tajnasári a megszerveződő Csehszlovák Köztársaság települése lett.
- „II. Rész – Magyarország határai
- 27. Cikk. Magyarország határai következőképen állapíttatnak meg (lásd a csatolt térképet):
- 4. Cseh-Szlovákországgal:…” [8]
1938 és 1945 között újra Magyarország – a Léva központú Bars és Hont k.e.e. vármegye (közigazgatásilag egyelőre egyesített vármegye) – része volt a település.
1947. február 10-én a párizsi békeszerződések értelmében Magyarországra nézve kedvezőtlen módosítással (kiigazítással) visszaállították a trianoni békeszerződésben megállapított államhatárokat, így Tajnasári község ismét a Csehszlovák Köztársaság, majd a Csehszlovák Szocialista Köztársaság települése lett.
- „I. Rész – Magyarország határai
- 1. Cikk – 4. a) Az 1938. évi november hó 2-án kelt bécsi választott bírósági határozat rendelkezései semmiseknek és érvényteleneknek jelentetnek ki.” [9]
1990-től rövid ideig a Cseh-Szlovák Szövetségi Köztársaság, Cseh-Szlovákia, majd 1993. január 1-jétől az önállóvá vált Szlovákia községe.
Leírása monográfiákban
[szerkesztés]Vályi András szerint „Nemes Tajna, Káptalan Tajna. – Két tót falu Bars Várm. földes Uraik Tajnay, és az Esztergomi Káptalanbéli Uraság, lakosaik katolikusok, és másfélék, fekszenek Nevedhez (Néved) közel, mellynek filiáji; határbéli földgyeik középszeűek.”
„Sári. Siarovce. Nagy Sári, Kis Sári. – Két tót faluk Bars Várm. földes Urok Tajnaj Uraság, lakosaik külömbfélék, fekszenek Nevedhez nem meszsze, mellynek filiáji; Kis Sárinak Ispotállya is van; határbéli földgyeik középszerűek.” [10]
Bars vármegye monográfiája szerint "Tajnasári, a verebélyi járás felső részén fekvő tót kisközség, 418 róm. kath. vallású lakossal. Hajdan négy község volt: Kis- és Nagy-Tajna és Kis- és Nagy-Sári. Ezekből lett azután két község: Tajna és Sári és e két község egyesítéséből keletkezett a mostani Tajnasári község. Tajnáról már a szent-benedeki apátság 1075-iki alapítólevelében találunk említést. Másodízben 1339-ben Károly királynak Barachkai Miklós javára kiadott iktató parancsában szerepel, Tayna akkori irásmodorban. 1565-ben Miksa király az esztergomi káptalannak adományozza. Nagy-Tajnát előzőleg már Assa de Tajna és a később meggyilkolt Michael de Tayna bírják. A család 1569-ben ezen birtokára új adományt kap s ekkor Kis-Tajnát Káptalan-Taynának is nevezték. A Tajnayak fiága Jánosban kihalván, leánya Ilona báró Révay Simon felesége lett s így női ágon való örökösödés útján, a báró Révay család birtokába került; most báró Révay Simon bírja Káptalan-Tajnát is. Szép kastélya, melyet Tajnay János 1840 körül építtetett, állandó lakhelye, hol ő és neje, Szapáry Ilma grófnő igazi magyar főuri házat visz. Sári községről már 1299-ben találunk okleveles említést. 1322-ben János fiai és Moch unokái osztozkodnak rajta. 1618-ban Nagy-Saáry egyike a törököknek behódolt községeknek. 1622-ben Ilosvay Mária tulajdona, 1663-ban azonban a törökök mind a két Sári és mind a két Tajna falut feldúlják. A XVIII. században Siarovcze tót neve is már említve van. Tajna és Sári községekben a XVIII. század végén és a mult század első felében még a Vály, Bottka, Bányay, Csiba, Kürthy, Balogh, Biróczy és Andrássy családok is birtokosok voltak. A katholikus templom 1749-ben épült. A községhez tartozott a Horváthy család kis pusztája, mely a honti báró Majthényiakra s ettől Dillesz István és Kalics Józsefre szállott. Ez is ma Révay Simon tulajdona. Postája, távirója és vasúti állomása Verebély." [11]
A népesség alakulása
[szerkesztés]- „A 17. század második felének pusztításai [a népességben] jóval nagyobb károkat okoztak, mint a korábbi események [és századok]. A hosszantartó háborúság nagy vesztese a döntően folyóvölgyekben (hadi utak) és sík vidéken elhelyezkedő magyar etnikum. Amely jóval nagyobb veszteségeket szenvedett el a védettebb hegyvidéken lakó szlovákoknál.
- [A Nyitrai járás területén] a szlovákság D[él] felé terjeszkedése a török hódoltság után nagyobb intenzitású lett. A 18. század végéig óriási területeket hódított el a magyar etnikumtól a két nemzetiség kontaktzónájának egész hosszában... A szlovákok kiáramlása D felé egyszerre volt spontán (sűrűbben lakott területekről a gyér lakosságú vidékekre) és tervszerű folyamat – gondoljunk azokra a telepítésekre, amikor a földesúr a megfogyatkozott a közeli, népességfölösleggel rendelkező szlovák területekről pótolta.”
- „...a szlovákok létszámának megugrása [a 18. században] egyenesen arányos a magyarság csökkenésével. A járás DK-i sarkában egy meglehetősen kevert lakosságú terület alakult ki. Ez a nagyfokú keveredés az alapja a Verebély környékén – valamint Bars vármegye D-i és Nyitra vármegye DK-i szegletében – képlékeny etnikai identitásnak, amelyet majd a népszámlálási eredmények példáznak.”
- „A járás DK-i csücskének etnikai viszonyai a népszámlálások alapján szinte kibogozhatatlanok. Annyi azonban bizonyos, hogy az itt élő kettős kötődésű, bizonytalan identitású népség többnyire az államalkotó nemzet sorait gyarapította.” [12]
Tajnasári község népszámlálási adataiból:
A lakosság számának %-os megoszlása
- 1880 68,9 szlovák (a) 27,1 magyar (a)
- 1890 58,4 ’’ (a) 36,3 ’’ (a)
- 1900 73,7 ’’ (a) 25,4 ’’ (a)
- 1910 8,6 ’’ (a) 91,4 ’’ (a)
- 1921 94,6 ’’ (n) 5,4 ’’ (n)
- 1930 96,5 ’’ (n) 1,9 ’’ (n)
- 1941 74,6 ’’ (a) 15,2 ’’ (a)
- 60,4 ’’ (ny) 94,1 ’’ (ny)
a = anyanyelv; n = nemzetiség; ny = nyelvtudás [13]
1880-ban Tajnán 127 szlovák és 38 magyar anyanyelvű élt. Sárin 99 szlovák és 51 magyar anyanyelvű élt.
1890-ben Tajna 318 lakosából 170 szlovák és 128 magyar anyanyelvű volt. Sárin 49 szlovák és 8 magyar anyanyelvű élt.[forrás?]
1900-ben Tajnasári 418 lakosából 308 szlovák és 106 magyar anyanyelvű volt.
1910-ben 408 lakosából 35 szlovák és 373 magyar anyanyelvű volt.
1921-ben 389 lakosából 368 csehszlovák és 21 magyar anyanyelvű volt.
1930-ban 431 lakosából 416 csehszlovák és 8 magyar anyanyelvű volt.
1941-ben 507 lakosából 377 szlovák és 128 magyar anyanyelvű volt.
1991-ben 301 lakosából 298 szlovák és 3 magyar volt.
2001-ben 269 lakosából 265 szlovák, 3 magyar és 1 cigány volt. [14]
2011-ben 274 lakosából 261 szlovák, 3 magyar és 10 ismeretlen nemzetiségű volt.
2021-ben 275 lakosából 260 szlovák, 1 magyar, 3 (+1) egyéb és 11 ismeretlen nemzetiségű volt.[15]
Neves személyek
[szerkesztés]- Itt hunyt el 1928-ban Révay Simon (1865-1928) a magyarországi főrendiház örökös tagja, vadász, kutyatenyésztő.
- Tajnán született 1894-ben Matis Gyula (Július Matis) pedagógus, tanfelügyelő, természetvédő.
- Tajnán született gróf Révay István (1899–1989) történész, demográfus, politikus és újságíró.
- Tajnán született gróf Révay József (1902–1945) filozófus, egyetemi tanár, válogatott jégkorongozó, olimpikon.
Nevezetességei
[szerkesztés]- Simonyi Alojzia sírja
- Római katolikus templom, a 14. századi templom alapjain 1749-ben épült barokk stílusban.
- Mária-oszlop, a 18. század közepén állították.
- Római katolikus temetőkápolna, a 18. század közepén épült barokk-klasszicista stílusban. A kápolnában nyugszik gróf Révay Simon (1865–1928), a magyarországi főrendiház örökös tagja.
- A Tajnay-Révay kastély 1840-ben épült klasszicista stílusban. A kastélyhoz 60 holdas angolpark tartozott. A 19. század második felében Justh Zsigmond többször tartózkodott a kastélyban gróf Révay Simon barátjaként.[16] Tajnai élményeiből született a Fuimus című regénye.[17] A kastélyt 1944-ig a Révay-család lakta; az épület és a park maradványai ma is láthatók a községben. A kastélyban született és nevelkedett gróf Révay József filozófus.
- A Tajnay-Révay kastély késő klasszicista stílusú kápolnája, 1865-ben épült.
- Báró Mednyánszky László (1852–1919) kedvelt nyaralóháza a falu szőlős domboldalán(?). Mednyánszky rokoni kapcsolatban volt a Révay családdal. Többször vendégük volt Tajnán, s szívesen időzött, festett a faluban.[16] Justh Zsigmond Fuimus című regénye egyik szereplőjében (Czobor Lipót – a modern Szokratész) a festő (homogén művészbarát) alakját, lelki sajátosságait ismerni fel.[17]
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ The 2021 Population and Housing Census. Szlovák Statisztikai Hivatal
- ↑ Révay József (1999), 156. o.
- ↑ a b c Borovszky (1912).
- ↑ Révay József (1999), 159-160. o. - Az esztergomi káptalani levéltárban fellelhető, Tajnával kapcsolatos egyik birtokper iratára hivatkozik Révay; az iratban a Lévai vár megnevezést hibásnak tartja, helyette Barsi várra utalást vélné helyesnek; az irat mindenképpen bizonyítja azt, hogy a 14. század közepére Tajna földjei kikerültek az egykori királyi vár joghatósága alól.
- ↑ C. Tóth Norbert - Lakatos Bálint - Mikó Gábor 2020: Zsigmondkori Oklevéltár XIV. Budapest, 399 No. 1011
- ↑ a b Révay József (1999).
- ↑ Gudenus (1990–1999).
- ↑ 1000 év törvényei, – 1921. évi XXXIII. törvénycikk az Északamerikai Egyesült Államokkal, a Brit Birodalommal, Franciaországgal, Olaszországgal és Japánnal, továbbá Belgiummal, Kínával, Kubával, Görögországgal, Nikaraguával, Panamával, Lengyelországgal, Portugáliával, Romániával, a Szerb-Horvát-Szlovén Állammal, Sziámmal és Cseh-Szlovákországgal 1920. évi június hó 4. napján a Trianonban kötött békeszerződés becikkelyezéséről – II. Rész, 27. cikk 4.
- ↑ 1000 év törvényei, – 1947. évi XVIII. törvény a Párisban 1947. évi február hó 10. napján kelt békeszerződés becikkelyezése tárgyában – I. Rész, 1. cikk, 4 a–e.
- ↑ Vályi (1796–1799).
- ↑ Borovszky (1912), – A kötet munkatársai közt volt Révay Simon gróf, földbirtokos; valószínű ő írta a község ismertetését. – Tajnasári leírása és a Tajnay–Révay kastély képe: 74. o.
- ↑ Tátrai (2005), – 324., 327–328., 330. o. – Révay tanulmányában a Tajnayak 18/19. századi nemesi nagybirtoka esetén az olcsóbb, és olykor dolgosabb szlovák mezőgazdasági munkások (cselédek, béresek) nagyobb számú felfogadásával magyarázza a község viszonylagosan gyors elszlávosodását. A kisnemesi birtokból a feudalizmus keretein belül árutermelő nagybirtokká fejlődő Tajnayak birtokán nem, vagy nagyon kevés számban voltak jobbágyok. Révay úgy látja, hogy a jobbágyi munkával termelő feudális birtokokon élő jobbágyok jobban megőrizték magyar nemzetiségüket, míg az allódiumon nagyobb számban munkát vállaló szlovákok kapcsolatot tartottak szülőfalujukkal, a hosszabb-rövidebb ideig még ott élő családjukkal, és nem asszimilálódtak, szemben a jobbágyi munkára épülő birtokokkal, ahol az esetleg oda kerülő szlovákok inkább asszimilálódtak, pl. az egyházi birtokok. – Az alkalmazotti formához közelítő mezőgazdasági munkásság jellemezte a Tajnay család híres Torontál vármegyei birtokait is. Ám az utóbbi helyekre Szeged környéki magyarokat telepítettek. Magyarokat alkalmaztak szajáni és tiszahegyesi birtokaikon, s nem szerb, vagy más, nem-magyar nemzetiségűeket. A 19. század közepén a Szaján közeli sváb telepítésű falujuk sikertelen vállalkozás volt. A svábok elszöktek a szegényesnek tartott birtokról.
- ↑ Tátrai (2005), –333. o. – Tajnasári község a 19. század végén a 20. század elején a magyar–szlovák nyelvhatár (kontaktzóna) közelében volt. A 20. század első felében a település lakóinak „képlékeny etnikai identitását” valószínűsítik az 1900, 1910, 1921, 1930 és 1941-es népességi adatok. A népszámlálások változó kategóriái – anyanyelve, nemzetisége – ellenére jól észlelhető, hogy a 20. század első felében Tajnasári „kettős kötődésű, bizonytalan identitású” népessége tendenciájában a területen államot alkotó nemzet (magyar - szlovák - magyar) sorait gyarapította.
- ↑ Kisebbségkutató Intézet, – A 2001-es önkormányzati választás adatai.
- ↑ ma7.sk
- ↑ a b Justh Zsigmond (1977).
- ↑ a b Justh Zsigmond (1906).
Források
[szerkesztés]- A magyarországi főnemesség XX. századi genealógiája – szerk.: Gudenus János József – I–V. kötet – Natura, Heraldika, Budapest, 1990–1999 – Az I., III., IV. kötetre: ISBN 963 234 3131
- Borovszky Samu: Magyarország vármegyéi és városai. – Bars vármegye. – Országos Monográfia Társaság, Budapest, [1912] – reprint: Magyarország vármegyéi és városai – 1896–1914 között Budapesten, az Országos Monografia Társaság kiadásában megjelent sorozat kötetei – ISBN 963-02-5783-1
- 1000 év törvényei – Magyarország törvényei – Corpus Juris Hungarici – „Forrás: CompLex Kiadó Kft. 1000 év törvényei internetes adatbázis” – Hozzáférés ideje: 2010. szeptember 12.
- Fényes Elek: Magyarország geográfiai szótára – Pest, 1851 – Hozzáférés ideje: 2010. október 18.
- Justh Zsigmond: Justh Zsigmond naplója és levelei – Szépirodalmi Kiadó, Budapest, 1977 – ISBN 963-15-0982-6 – Hozzáférés ideje: 2010. szeptember 12.
- Justh Zsigmond: Fuimus – Franklin-Társulat, [Budapest] 1906 – A kiválás genezise c. regényciklus 2. kötete – Hozzáférés ideje: 2010. szeptember 12.
- Keglevich Kristóf 2012: A garamszentbenedeki apátság története az Árpád- és az Anjou-korban (1075-1403). Szeged, 192, 196.
- Etnikai-Nemzeti Kisebbségkutató Intézet – Magyar Tudományos Akadémia – Hozzáférés ideje: 2010. október 19.
- Révay József: Mások megértéséről: esszék, tanulmányok; Kisnemesek Tajnán: Adatok egy felvidéki falu és egy társadalmi réteg történeti monográfiájához. – Ister, Budapest, 1999 – ISBN 963-85953-1-0
- Tátrai Patrik:A Nyitrai járás etnikai földrajza – Földrajzi Értesítő, LIV. évf., 2005, 3–4. füzet, 317–344. p. – Hozzáférés ideje: 2010. október 18.
- Vályi András: Magyar Országnak leírása – [Buda], 1796–1799; hasonmás-kiadás: Méry Ratio, Somorja, 2003, 3. kötet 233. o. – Hozzáférés ideje: 2010. október 16.