Абу Мансур Нізар — Вікіпедія
Абу Мансур Нізар | |
---|---|
араб. أبو منصور نزار | |
![]() | |
Народився | 26 вересня 1045 Каїр, Фатіміди |
Помер | 1095 Каїр, Фатіміди ·замуровування |
Країна | ![]() |
Діяльність | імам, суверен, революціонер |
Знання мов | арабська |
Посада | Q124051185? |
Конфесія | шиїти |
Рід | Фатіміди |
Батько | Мустансир |
Брати, сестри | Абу аль Касім Ахмад |
Діти | Imam Alī al-Hādī ibn Nizārd[1] |
Абу Мансур Нізар (1045 — 1095), (араб. أبومنصور نزار المصطفى لدين الله) — старший син ісмаїлітського халіфа Мустансира з династії Фатімідів.
Був призначений наступником батька, однак потім рішення батька було змінено на користь його молодшого брата Абу аль Касима Ахмада, що спричинило розкол серед ісмаїлітів на нізаритів і мусталітів.
Після смерті батька Нізар утік до Александрії, де оголосив себе халіфом. 1095 року Нізара було схоплено й убито у в’язниці, однак його прихильники вважали його гіпотетичного нащадка «прихованим імамом»[2].
Абу Мансур Низар [Архівовано 9 червня 2011 у Wayback Machine.]