Адопціонізм — Вікіпедія
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a4/Francesco_Albani_-_Baptism_of_Christ.jpg/250px-Francesco_Albani_-_Baptism_of_Christ.jpg)
Адопціоні́зм (від лат. adoptio, «усиновлення»; англ. adoptionism) — у христології теорія, згідно з якою Ісус Христос як людина був не справжнім, а усиновленим Сином Божим[1]. В традиційному християнстві (католицизмі і православ'ї), а також більшості протестантських спільнот вважається єрессю[1]. Одна з форм монархіанства. Суперечила постановам Халекдонського собору. Відома з ІІ століття. Набула поширення у VIII столітті в окупованій мусульманами Іспанії, завдяки діяльності толедського єпископа Еліпанда та уржельського єпископа Фелікса[1]. Повторно розвинута в XII столітті у творах П'єра Абеляра, отримавши назву нео-адопціонізму (англ. Neo-Adoptionism)[1]. Її розглядали деякі теологи після XIV століття — Дунс Скот (1300), Дюран де Сен-Пурсен (1320), Габрієль Васкес (1604), Франциско Суарес (1617)[1].
- ↑ а б в г д Sollier, Joseph. Adoptionism [Архівовано 15 лютого 2019 у Wayback Machine.] // The Catholic Encyclopedia. Vol. 1. New York: Robert Appleton Company, 1907.
- Sollier, Joseph. Adoptionism [Архівовано 15 лютого 2019 у Wayback Machine.] // The Catholic Encyclopedia. Vol. 1. New York: Robert Appleton Company, 1907.
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Адопціонізм