Велике Колодно — Вікіпедія
село Велике Колодні | |||||
---|---|---|---|---|---|
| |||||
![]() | |||||
Країна | ![]() | ||||
Область | Львівська область | ||||
Район | Львівський район | ||||
Громада | Жовтанецька сільська громада | ||||
Основні дані | |||||
Засноване | В 1550 році | ||||
Населення | 1221 | ||||
Площа | 2436 тис.кв.м км² | ||||
Густота населення | 501.230 осіб/кв.км осіб/км² | ||||
Поштовий індекс | 80434[1] | ||||
Географічні дані | |||||
Географічні координати | 49°59′33″ пн. ш. 24°17′10″ сх. д. / 49.99250° пн. ш. 24.28611° сх. д.Координати: 49°59′33″ пн. ш. 24°17′10″ сх. д. / 49.99250° пн. ш. 24.28611° сх. д. | ||||
Місцева влада | |||||
Адреса ради | с.Велике Колодно | ||||
Карта | |||||
Мапа | |||||
![]() | |||||
|
Вели́ке Колодно (до 1946 року - Колодно Велике) [2]— село Львівського району Львівської області. Населення за переписом 2001 року становило 1221 особи. Орган місцевого самоврядування - Жовтанецька сільська рада.
В селі діє Народний дім, фельдшерсько-акушерський пункт.
Свою назву Велике Колодно, ймовірно, має з часів осідництва після нападів татар, і пов'язують її з типом тогочасного житла, основою якого були великі колоди.[3]
Вперше назва села з'явилася в 1389 р. У XV столітті село належало пану Петрові Вовчку Рокутовичу (Рокуту) — боярина з найближчого оточення короля Владислава ІІ Ягайла (в тому числі він підтвердив мир в Серадзе з Тевтонським орденом) і учасника військових кампаній Владислава ІІІ Варненчика.
Близько 1470 року село перейшло в руку Єжи Струміла.
У 1515 році було зруйновано татарською навалою.
У XVIII столітті належало — галицькому хорунжому, старості бервальдзькому, брацлавському каштелянину Петрові Франциску Браницькому, гербу Корчак.
У XIX столітті село перейшло в руку сім'ї Урусців, а потім Сапіхову з Верхньої Білки.
В 1860 р. в селі було споруджено муровану каплицю (за сприянням о.Яна Ковальського, і фундації Юліанни Ванди з Білки Шляхетської (сьогодні село Верхня Білка), і не дивно: в результаті полонізації та покатоличення на поч. ХХст. село становило найбільшу громаду латинників в околицях, мешканці були католицького віросповідання та належали жовтанецькій парафії. В 1906 р. навіть була утворена власна парафіяльна експозитура, а в 1920-х роках - самостійна парафія, чи не єдина сільська парафія, яка складалася всього з одного села. Та вже в 1932р., для потреб парафії, у селі постає мурований костел Воздвиження Чесного Хреста.
Велике Колодно наприкінці Другої світової війни було населене в основному поляками. За даними перепису 1931 року у селі проживали 1995 чоловік, більшість з яких були польської національності, українці становили 30 % населення, 50 осіб були єврейського походження.
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року[4]:
Мова | Кількість | Відсоток |
---|---|---|
українська | 1218 | 99.75% |
російська | 3 | 0.25% |
Усього | 1221 | 100% |
В історію літератури, Велике Колодно, увійшло під псевдонімом. Чеський письменник-сатирик Ярослав Гашек в своєму сатиричному романі "Пригоди бравого вояка Швейка", назвав село Климонтів (події в романі відбуваються під час Першої світової війни 1914-1918рр.). Чомусь. Хоча називалося воно в ті часи просто Клодно (Klodno). Туди Швейк (герой роману) направився в пошуках свого загубленого батальйону та покинутої роти - і направився саме з сусідніх Жовтанців, де його ледь не звинуватили у дезертирстві. А далі йде опис села:
"Хоч село було велике, там виявився лише один пристойний будинок – велика сільська школа, яку в цьому суто українському краю вибудувало галицьке крайове управління з метою посилення полонізації села.
Під час війни ця школа пройшла кілька етапів. Тут розміщувалися російські і австрійські штаби, а під час великих боїв, які вирішували долю Львова, гімнастичний зал було перетворено на операційну. Тут відрізали руки і ноги, здійснювали трепанацію черепів. Позаду школи, у шкільному саду, від вибуху крупнокаліберного снаряда залишилася велика вирва. В кутку саду стояла міцна груша, на одній з її гілок теліпався шматок перерізаної вірьовки, на якій ще недавно гойдався місцевий греко-католицький священник.
Його було повішено за доносом директора місцевої школи – поляка і звинувачено в тому, що був членом партії старорусів і під час російської окупації відправляв у церкві службу Божу за перемогу зброї російського православного царя. Це була неправда, бо у той час обвинуваченого тут не було взагалі. Він перебував тоді на невеликому курорті, якого взагалі не торкнулася війна, – у Бохні Замурованій, де лікувався від каменів у жовчному міхурі.
У повішенні греко-католицького священника відіграли роль декілька факторів: національність, релігійна ворожнеча і курка. Річ у тім, що нещасний священник перед самою війною вбив у своєму городі одну з директорових курок, які видзьобували посіяне ним насіння дині.
Дім покійного греко-католицького священника стояв пусткою, і , можна сказати, кожен взяв собі що-небудь на пам'ять про отця духовного. Один селянин-поляк забрав додому навіть старий рояль, кришку якого використав для ремонту дверцят свинячого хліва. Частину меблів, як водиться, солдати порубали на дрова, і тільки випадково в кухні залишилася цілою велика піч зі знаменитою плитою, бо греко-католицький священик нічим не відрізнявся від своїх римо-католицьких колег, любив попоїсти і любив, щоби на плиті і в духовці стояло багато горшків і пателень. Стало традицією готувати в цій кухні для офіцерів всіх частин, які приходили. Нагорі, у великій кімнаті, влаштовували щось на кшталт офіцерського зібрання, столи і стільці збирали по всьому селу."
Дух старовини несуть у собі архітектурні пам'ятки села:
Необароковий римо-католицький костел Воздвиження Чесного Хреста збудований в 1932 році за проєктом Альфреда Броневського (проєкт був створений в 1927р.) Кошти на будівництво та проєкт пожертвувала власниця села Велике Колодно, магнатка Северина Сапєжина, котра мешкала в Білці Шляхетській (зараз - Верхня Білка). Храм було освячено в 1934 р. під титулом Воздвиження Хреста. Правилося тут лиш 10 років: в кінці війни храм закрили. В кінці Другої світової війни (1939-1945) костел радянська влада закрила та перетворила в склад зерна та приміщення для сушіння сільгосппродукції.
Костел розташований в західній частині села, при дорозі. Вівтарем орієнтований на південь, мурований з цегли, штукатурений. Стіни і склепіння храму майже усуціль покриті фігурально-орнаментальними розписами з часу спорудження костелу. Автором розписів є Ян Буковський (1873-1943 рр.).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d7/%D0%9A%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%B5%D0%BB_%D0%92%D0%BE%D0%B7%D0%B4%D0%B2%D0%B8%D0%B6%D0%B5%D0%BD%D0%BD%D1%8F_%D0%A5%D1%80%D0%B5%D1%81%D1%82%D0%B0_2007%D1%80..jpg/538px-%D0%9A%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%B5%D0%BB_%D0%92%D0%BE%D0%B7%D0%B4%D0%B2%D0%B8%D0%B6%D0%B5%D0%BD%D0%BD%D1%8F_%D0%A5%D1%80%D0%B5%D1%81%D1%82%D0%B0_2007%D1%80..jpg)
В 1992 році костел зазнав невеликої реставрації католицькою громадою, проте, використовуватися за призначенням не почав.
Польське кладовище
Найзначнішою архітектурною пам'яткою села є Костел Воздвиження Хреста[5]. Збудований він у 1932 році за проектом архітектора Альфреда Броневського. Кошти на будівництво та проект дали власники села, магнати Сапєги. Розписи храму виконані в стилі ар-нуво. Костел використовується громадою УГКЦ. Кожної неділі та у свята служиться Божественна Літургія.
1 травня 2014 р. на території цвинтару встановлена пам'ятна таблиця.
Цвинтар розташовується у кількох сотнях метрів від Костелу Воздвиження Хреста УГКЦ. На ньому, до 1945 р., поховані люди польської національності. Також на території є напівзруйнована каплиця.
У селі є ще один цвинтар, де якому спочивають жертви чуми, які поховані під час Першої світової війни.
Євген Козак (1907-1988)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/02/%D0%A1%D1%82%D0%B0%D1%80%D0%B8%D0%B9_%D0%BF%D0%BE%D0%BB%D1%8C%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D0%B9_%D1%86%D0%B2%D0%B8%D0%BD%D1%82%D0%B0%D1%80_%28%D1%82%D1%80%D0%B0%D0%B2%D0%B5%D0%BD%D1%8C_2016%D1%80.%29.jpg/220px-%D0%A1%D1%82%D0%B0%D1%80%D0%B8%D0%B9_%D0%BF%D0%BE%D0%BB%D1%8C%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D0%B9_%D1%86%D0%B2%D0%B8%D0%BD%D1%82%D0%B0%D1%80_%28%D1%82%D1%80%D0%B0%D0%B2%D0%B5%D0%BD%D1%8C_2016%D1%80.%29.jpg)
- ↑ Довідник поштових індексів України. Львівська область. Кам'янка-Бузький район. Архів оригіналу за 9 вересня 2016. Процитовано 10 лютого 2016.
- ↑ РСР, Президія Верховної Ради Української. Указ Президії Верховної Ради УРСР від 18.7.1946 «Про збереження історичних найменувань та уточнення … назв … Львівської області» — Вікіджерела. uk.wikisource.org (укр.). Процитовано 1 лютого 2024.
- ↑ Іван Дума (2008). Дивосвіт Кам'янеччини. Львів: "Камула".
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 8 грудня 2009. Процитовано 10 липня 2009.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання)
- Село Велике Колодно[недоступне посилання з березня 2019]
- Пригоди бравого вояка Швейка (українською мовою) [Архівовано 15 жовтня 2016 у Wayback Machine.]
- Kłodno // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1883. — Т. IV. — S. 185. (пол.) — S. 185—186. (пол.)\
- https://07061989.blox.ua/2009/10/Velike-Kolodno.html [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
- https://koscioly.livejournal.com/5073.html [Архівовано 10 вересня 2017 у Wayback Machine.]
- https://castles.com.ua/wkolodno.html [Архівовано 11 травня 2021 у Wayback Machine.]
![]() | Це незавершена стаття з географії України. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |