Елен Сіксу — Вікіпедія
Елен Сіксу | ||||
---|---|---|---|---|
фр. Hélène Cixous | ||||
![]() | ||||
Народилася | 5 червня 1937[1][2][…] (87 років) Оран, Алжир[4] | |||
Країна | ![]() | |||
Діяльність | поетеса, есеїстка, драматург, англіст, активістка за права жінок, письменниця, філософ мови, літературний критик, викладачка університету, філософ | |||
Сфера роботи | Феміністична філософія[5], белетристика[5], англістика[5] і фемінізм[5] | |||
Alma mater | Паризький літературний факультетd (1968)[6] | |||
Заклад | Корнелльський університет, Європейська вища школаd і Університет Париж VIII | |||
Жанр | художня література, есей, theatred і поезія | |||
Magnum opus | Q51483246? | |||
Нагороди | ||||
| ||||
![]() | ||||
Еле́н Сіксу́ (фр. Hélène Cixous; нар. 5 червня 1937, Оран) — французька вчена, філософ та теоретик фемінізму. У своїй роботі «Сміх медузи» вперше запропонувала поняття «Жіноче письмо».
Народилася в Орані, мати — німецька єврейка, батько — алжирський єврей. 1968 року одержала ступінь агреже з англістики. 1968 року захистила докторську дисертацію. Була однією з ініціаторів створення Університету Венсен у Сен-Дені після подій травня 1968 року. Одержала посаду професора в Центрі феміністських та гендерних досліджень, першій такій науковій установі в Європі[7]. 1969 року разом з Цветаном Тодоровим та Жераром Женеттом брала участь у заснуванні журналу «Поетика» («Poétique»). З 1983 року веде семінар в Міжнародному коледжі філософії.
- Проза
- Le Prénom de Dieu (Grasset, 1967)
- Dedans (Grasset, 1969)
- Le Troisième Corps (Grasset, 1970)
- Les Commencements (Grasset, 1970)
- Neutre (Grasset, 1972)
- Tombe (Seuil, 1973, 2008)
- Portrait du Soleil (Denoël, 1974)
- Révolutions pour plus d'un Faust (Seuil, 1975)
- Souffles (Des femmes, 1975)
- La (Gallimard, 1976)
- Angst (Des Femmes, 1977)
- Anankè (Des femmes, 1979)
- Illa (Des femmes, 1980)
- Le Livre de Prométhéa (Gallimard, 1983)
- L'ange au secret (Des femmes, 1990)
- Déluge (Des femmes, 1992)
- Beethoven à jamais ou l'Existence de Dieu (Des femmes, 1993)
- La Fiancée juive de la tentation (Des femmes, 1995)
- Osnabrück (Des femmes, 1999)
- Le Jour où je n'étais pas là (Galilée, 2000)
- Les Rêveries de la femme sauvage (Galilée, 2000)
- Manhattan (Galilée, 2002), dt. Manhattan. Wien: Passagen Verlag, 2010
- Tours promises (Galilée, 2004)
- Rencontre terrestre (avec Frédéric-Yves Jeannet, Galilée, 2005)
- Hyperrêve (Galilée, 2006)
- Si près (Galilée, 2007)
- Cigüe: vieilles femmes en fleurs (Galilée, 2008)
- Philippines: prédelles (Galilée, 2009)
- Ève s'évade: la ruine et la vie (Galilée, 2009)[8]
- Double Oubli de l'Orang-Outang (Galilée, 2010)[9]
- Есе
- L'exile de James Joyce ou l'art du remplacement (Grasset, 1968)
- Prénoms de Personne (le Seuil, 1974)
- Le Rire de la Méduse (L'Arc, 1975 — rééd. Galilée, 2010)
- La Jeune Née (U.G.E., 1975)
- La Venue à l'écriture (U.G.E., 1977)
- Entre l'écriture (Des femmes, 1986)
- L'Heure de Clarisse Lispector (Des femmes, 1989)
- Hélène Cixous, photos de racines (avec Mireille Calle-Gruber, Des femmes, 1994)
- Voiles (mit Jacques Derrida, Galilée, 1998), engl. Veils. Stanford University Press, 2001. ISBN 0-8047-3795-9
- Stigmata, Routledge, London 1998, ISBN 0-415-34545-6;
- Portrait de Jacques Derrida en jeune saint juif (Galilée, 2001)
- Benjamin à Montaigne. Il ne faut pas le dire (Galilée, 2001)
- Le bouc lié, in: in Rue Descartes n° 48, 2005; dt.: Der gebundene Bock, in: Lettre International Nr. 67, Berlin 2004
- Le Voisin de zéro: Sam Beckett (Galilée, 2007)
- Театр
- La Pupille (Cahiers Renaud-Barrault, 1971)
- Portrait de Dora (Des femmes, 1975)
- La Prise de l'école de Madhubaï (Avant-Scène, 1984)
- L'Histoire terrible mais inachevée de Norodom Sihanouk, roi du Cambodge (Théâtre du Soleil, 1985; nouvelle édition corrigée 1987)
- L'Indiade, ou l'Inde de leurs rêves, et quelques écrits sur le théâtre (Théâtre du Soleil, 1987)
- Les Euménides d'Eschyle (traduction, Théâtre du Soleil, 1992)
- La Ville parjure ou le réveil des Erinyes (Théâtre du Soleil, 1994)
- Et soudain, des nuits d'éveil (Théâtre du Soleil, 1997)
- Tambours sur la digue, sous forme de pièce ancienne pour marionnettes jouée par des acteurs (Théâtre du Soleil, 1999)
- Rouen, la Trentième Nuit de Mai '31 (Galilée, 2001)
- Les naufragés du fol espoir (Théâtre du soleil, 2010)
Серед відомих імен, які вплинули на Елен Сіксу, є Жак Дерріда, Зигмунд Фрейд, Жак Лакан і Артюр Рембо.
- ↑ SNAC — 2010.
- ↑ Encyclopædia Britannica
- ↑ http://www.isfdb.org/cgi-bin/ea.cgi?17849
- ↑ Blain V., Grundy I., Clements P. The Feminist Companion to Literature in English: Women Writers from the Middle Ages to the Present — 1990. — P. 210.
- ↑ а б в г Czech National Authority Database
- ↑ Agence bibliographique de l'enseignement supérieur (France) Système universitaire de documentation — Montpellier: ABES, 2001.
- ↑ Site officiel du Centre d'études féminines-Paris VIII. Архів оригіналу за 10 серпня 2016. Процитовано 30 травня 2017.
- ↑ Telerama.fr. Архів оригіналу за 13 серпня 2016. Процитовано 30 травня 2017.
- ↑ Notice. Архів оригіналу за 21 вересня 2017. Процитовано 30 травня 2017.
- Hélène Cixous: croisées d'une œuvre, sous la dir. de Mireille Calle-Gruber, colloque des 22-30 juin 1998 à Cerisy-la-Salle, Paris, Galilée, 2000
- Ginette Michaud, Battements — du secret littéraire. Lire Jacques Derrida et Hélène Cixous. Volume 1, collection Le Bel Aujourd'hui, Éditions Hermann, 2010.
- Ginette Michaud, Comme en rêve. Lire Jacques Derrida et Hélène Cixous.Volume 2, collection " Le Bel Aujourd'hui ", Éditions Hermann, 2010
- Arnaud Spire, " Hélène Cixous ou l'art du dévoilement ", L'Humanité, 15 квітня 1999 [Архівовано 6 грудня 2008 у Wayback Machine.]
- Entretien avec Hélène Cixous recueilli par Frédéric-Yves Jeannet sur Remue.net — інтерв'ю з Фредеріком-Івом Жанне [Архівовано 15 червня 2016 у Wayback Machine.]
- Strategies of Difference and Opposition — Про «жіноче письмо» Сіксу (англ.)
![]() | Це незавершена стаття про письменницю. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |