Жабокрич — Вікіпедія
село Жабокрич | |
---|---|
![]() | |
Країна | ![]() |
Область | Вінницька область |
Район | Тульчинський район |
Громада | Крижопільська селищна громада |
Основні дані | |
Засноване | 1654 |
Населення | 1533[1] |
Площа | 4,759 км² |
Густота населення | 437,49 осіб/км² |
Поштовий індекс | 24640 |
Телефонний код | +380 4340 |
Географічні дані | |
Географічні координати | 48°23′07″ пн. ш. 29°00′24″ сх. д. / 48.38528° пн. ш. 29.00667° сх. д.Координати: 48°23′07″ пн. ш. 29°00′24″ сх. д. / 48.38528° пн. ш. 29.00667° сх. д. |
Середня висота над рівнем моря | 196 м |
Місцева влада | |
Адреса ради | 24600, Вінницька обл., Тульчинський р-н., смт Крижопіль, вул. Героїв України, 59 |
Карта | |
Мапа | |
![]() | |
|
Жабо́крич — село в Україні, у Крижопільській селищній громаді Тульчинського району (до 2020 року Крижопільського району) Вінницької області. Кількість населення, згідно з переписом 2001 року, становила 2082 особи. Поштовий індекс — 24640. Телефонний код — 4340. Село займає площу 4,759 км².
На території сучасного села люди жили ще в період первіснообщинного ладу. Про це свідчать знахідки ручних рубил довжиною 10-12 см, що зберігалися в історичному кабінеті та сільській музейній кімнаті. Поселення на території Жабокрича виникло в кінці XV — на початку XVI ст. У XVII ст. Жабокрич згадується в актах як помістя Жабокрицьких (прізвище від назви села), Вишневецьких, Конецпольських, Любомирських та Брозовських. Цілком можливо, що назва села походить від голосного крику жаб. Сучасне село Жабокрич складається з двох, самостійних у минулому, частин — містечка Жабокрич і села Слободо-Жабокрич.
У центрі села, колишнього «міста», знаходиться мурована церква, збудована 1860 року; друга, дерев'яна, знаходиться на так званій «Слободі». У колишньому поміщицькому маєтку до кінця 1980-х років розміщувалася школа, яку пізніше переобладнали на дільничну лікарню, а для школи збудували нове приміщення.
У ХІХ ст. на полі за селом було три вітряки, один з яких зберігся, та три парові млини у селі. В 1857 р. в селі було 297 дворів, у яких мешкало 2139 кріпаків. Щороку селяни мали сплачувати 4 427 крб. за кожну десятину присадибної землі 102 крб. Після реформи 1861 р. відбувались селянські повстання.
У 1893 році — містечко Жабокрич Ободівської волості Ольгопільського повіту мало 440 дворів (господарств), в яких проживало 4790 жителів обох статей[2].
У другій половині XIX ст. — на початку XX ст. зберігалося кріпосне право. Викупні платежі часто перевищували прибутки селянських господарств. У незаможних селян не вистачало землі та засобів її обробітку. В 1865 році 540 осіб наймитувало в заможних селян, працювали на будівництві залізниці Одеса — Київ, цукрового заводу в Соколівці.
У 1874 р. в селі Жабокрич відкрили школу, де було два класи і навчалося більше 70 учнів. 1897 року також відкрили дві церковно-парафіяльні школи.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/32/%D0%84%D0%B2%D1%80%D0%B5%D0%B9%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B5_%D0%BA%D0%BB%D0%B0%D0%B4%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%89%D0%B5_%D0%96%D0%B0%D0%B1%D0%BE%D0%BA%D1%80%D0%B8%D1%876.jpg/260px-%D0%84%D0%B2%D1%80%D0%B5%D0%B9%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B5_%D0%BA%D0%BB%D0%B0%D0%B4%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%89%D0%B5_%D0%96%D0%B0%D0%B1%D0%BE%D0%BA%D1%80%D0%B8%D1%876.jpg)
в селі Жабокрич
В XVII ст. — першій половині XX ст. значну частину населення становили євреї. В центрі села — «місті» — мешкали до війни понад 100 єврейських родин. Вони були ремісниками, жили в центрі села, де в своїх хатах шили одяг, взуття, мали дві приватні олійні, торгували. Єврейська громада мала свою синагогу, приміщення якої збереглося до наших днів, початкову (4-річну) школу. У п'ятий клас дітей переводили в сільську українську школу. Був у євреїв свій цвинтар, який називали Окописько. Він зберігся і до нині, добре впорядкований. У радянські часи тут були шкільні майстерні з трудового навчання, а у 80-х роках затемнювали вікна автомобілів.
У 1905 році в селі відбулися селянські заворушення з вимогою справедливої оплати праці. Протягом 1918—1920 років у селі відбувалися запеклі бої між військами УНР і Червоної армії. Після поразки УНР у 1920—1921 р. у районі точилося селянське повстання, яким керували Іван Пушкар (уроженець с. Жабокрич) і Матвій Цимбалюк, які у свою чергу підпорядковувалися з'єднанню отамана Хмари (Іполита Годзиківського).
У 1920 радянська влада створила опорну школу і реальне училище з вивчення бджільництва, а також дитячий будинок, в якому перебували в основному діти з Поволжя, яких переправили в Україну під час голоду 1921—1922 роках. На 19.01.1922 р. в дитбудинку було 50 дітей. Він розміщувався у приміщенні колишньої панської економії. В 1927 р. дитбудинок було переведено в Соколівку. Крім денної школи, в якій в 1920 р. навчалось 830 учнів, діяло 16 лікнепів, дві школи для підлітків, хата-читальня. В 1938 р. відкрито середню школу.
В період нової економічної політики відродилось господарство, заможні селяни, яких називали куркулями, відкривали олійні, млини. В 1926 р. в селі було 230 членів товариства споживчої кооперації, виникло виробниче бурякове товариство. Навесні 1929 р. селяни утворили колгосп «Шляхом Леніна», до якого увійшло 19 господарств. У розпорядженні колгоспу було 70 га землі і 27 коней. Тоді ж створено ще два колгоспи «Калініна» та «Новий світ». В 1932 р. в селі з'явилися перші трактори. В 1933 р. організовано колгосп «ім. Шмідта».
Під час колективізації проводились подвірні обшуки зерна, так як багато селян відмовлялись йти в колгоспи. В селі створювались штаби по виконанню хлібозаготівель, за невиконання планів господарів репресували та відбирали майно.
Під час проведеного радянською владою Голодомору 1932—1933 років померло щонайменше 314 жителів села[3]. Очевидці Недопитальський Андрій Дем'янович і Смішний Василь Григорович згадують, як опухлі від голоду люди йшли на цвинтар самі в очікуванні смерті. Пережили жабокричани і репресії 1937 р.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/54/%D0%9C%D0%B5%D0%BC%D0%BE%D1%80%D1%96%D0%B0%D0%BB%2C_%D0%96%D0%B0%D0%B1%D0%BE%D0%BA%D1%80%D0%B8%D1%87.jpg/200px-%D0%9C%D0%B5%D0%BC%D0%BE%D1%80%D1%96%D0%B0%D0%BB%2C_%D0%96%D0%B0%D0%B1%D0%BE%D0%BA%D1%80%D0%B8%D1%87.jpg)
22 липня 1941 р. село було окуповане нацистами, проводились масові розстріли місцевих та пригнаних з Буковини євреїв. В роки румунської окупації було відкрито церкву (перед війною в 30-ті рр. церкви закрили, в міській церкві віяли зерно), школу діти не відвідували. 17 березня 1944 р. село було звільнено від окупантів. В роки війни 915 жабокричан брали участь у бойових діях, 326 — загинули. В 1971 р. відкрито пам'ятник загиблим односельцям.
Після визволення села почалась відбудова господарства. Всі труднощі відбудови долали жінки. Орали коровами, сіяли, тягли вручну борони. Почала працювати школа, спочатку початкова, потім — семирічна. На початку 50-х pp. було відкрито середню школу.
В 1950 р. три колгоспи було об'єднано в один «Шляхом Леніна», у якого було 3 молотарки, 10 віялок, 3 січкарні, 4 сіялки, кілька пар коней. В 1953 р. колгосп отримав 191 ц зернових з гектара, 220 ц цукрового буряка, мав понад 350 голів ВРХ, 300 свиней. Заробітна плата колгоспників була невисокою, виплачувалась не своєчасно. На трудодень отримували 1-2 крб., селяни практично не мали доходів від присадибних ділянок, бо тоді зневажливо ставились до підсобного господарства. В 1958 р. після реорганізації МТС колгосп придбав 10 тракторів і 2 зернових комбайна. Було побудовано майстерні, гаражі.
З 1961 р. по 1979 р. у колгоспі зростали виробничі показники. 1965 року колгосп зібрав 24 ц зернових з гектару, 330 ц цукрового буряка, виробляв по 505 кг молока на 100 га сільськогосподарських угідь. В кінці 60-70-х pp. вирощували зернових від 37 до 40 ц з га, 350—400 ц цукрового буряка, доїли 3,5 тисячі молока на корову, виробляли 100 ц м'яса на 100 га угідь. По тваринництву колгосп постійно займав 1-2 місце в районі. Працівники отримували ордени та нагороди.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e6/%D0%96%D0%B0%D0%B1%D0%BE%D0%BA%D1%80%D0%B8%D1%87_11.jpg/200px-%D0%96%D0%B0%D0%B1%D0%BE%D0%BA%D1%80%D0%B8%D1%87_11.jpg)
В 60-70-х pp. поліпшувались умови праці, збільшувалась зарплата. Більшість житлових будинків в селі було побудовано саме в цей період. В 1965 р. відкрито перший в районі Будинок культури. Тут працював драмгурток за участю вчителів та сільських активістів.
В 60-70-х рр. активно будувались тваринницькі приміщення, побудовано три МТФ, дві свиноферми, птахофабрика (9 приміщень), 18 км доріг, а також дитячий садок. Голову колгоспу Смішного В. Г. було нагороджено двома медалями за трудову доблесть, орденом Трудового Червоного Прапора, орденом Знак Пошани, Грамотою Президії Верховної Ради України.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3c/%D0%96%D0%B0%D0%B1%D0%BE%D0%BA%D1%80%D0%B8%D1%87_17.jpg/200px-%D0%96%D0%B0%D0%B1%D0%BE%D0%BA%D1%80%D0%B8%D1%87_17.jpg)
В 80-х рр. колгосп мав 54 трактори, 32 автомашини, 22 марки різних самохідних комбайнів, 1200 корів, кожна давала по 3000 л молока, вирощував на 100 га сільськогосподарських угідь 750 ц зернових, 80 ц м'яса. В селі будувались дороги з твердим покриттям, працював комунгосп, де для потреб населення виробляли плитку, бетонні стовпчики, штахети та ін. Було зведено новий молочно-товарний комплекс, автогараж, тракторні майстерні, впорядковано вулиці. В 1987 р. збудували нове приміщення школи. Виробничі показники в 80-х були одними з кращих в районі, село часто відвідували різні делегації, тут проводились сільськогосподарські семінари, в 1987 р. побувала делегація з Польщі.
У 1990-2000-х роках почався економічний занепад колгоспу та безробіття у селі. Основним джерелом доходу жителів села стало підсобне господарство. На утриманні в приватному секторі знаходиться приблизно 540 голів ВРХ. Кожен день відправляють молоко із збирального пункту на сирзавод у Вапнярку. Погіршилась демографічна ситуація, спостерігається міграція молоді у міста.
12 червня 2020 року, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від № 707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області», увійшло до складу Крижопільської селищної громади.[4]
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Крижопільського району, село увійшло до складу Тульчинського району[5].
- Жабокрицький парк — ботанічна пам'ятка природи місцевого значення.
- Михайлівська церква 1862 р. — пам'ятка архітектури місцевого значення
У селі провів своє дитинство Анатолій Бортняк — український поет, член Спілки письменників України. Після його смерті у 2009 році, у селі на його честь було насаджено зелену алею; Народились:
- Ковтун Микола Петрович (1922—1982) — український радянський скульптор.
- Марцин Тетяна Пилипівна (1899—1974) — новатор сільськогосподарського виробництва, двічі Герой Соціалістичної Праці.
- Лікарня, колишній панський маєток
- Господарська будівля маєтку
- Пам'ятник воїнам-односельчанам, загиблим у Другу світову війну
- Михайлівська церква
- Млин
- Сільська рада та відділення зв'язку
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 20 травня 2022. Процитовано 20 травня 2022.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ Гульдман, В. (1893). 1893._Населенные_места_Подольской_губернии.
- ↑ Жабокрич. Геоінформаційна система місць «Голодомор 1932—1933 років в Україні». Український інститут національної пам'яті. Процитовано 18 червня 2020.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання) - ↑ Кабінет Міністрів України - Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області. www.kmu.gov.ua (ua) . Архів оригіналу за 4 березня 2021. Процитовано 31 жовтня 2021.
- ↑ Постанова Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів»
- Жабо́крич // Історія міст і сіл Української РСР: у 26 т. / П. Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967—1974 — том Вінницька область / А. Ф. Олійник (голова редколегії тому), 1972 : 788с. — С.351-352
- Погода в селі [Архівовано 20 грудня 2011 у Wayback Machine.]
- Історія села Жабокрич [Архівовано 24 червня 2021 у Wayback Machine.]