Окциденталь — Вікіпедія
Окціденталь, інтерлінгве | |
---|---|
Occidental, Interlingue | |
Носії | 50 ± 100 осіб (2019) |
Писемність | алфавіт на основі латинського |
Класифікація | натуралістична штучна мова |
Автор | Едгар де Валь |
Офіційний статус | |
Регулює | Interlingue-Uniond |
Коди мови | |
ISO 639-1 | ie |
ISO 639-2 | ile |
ISO 639-3 | ile |
Окциденталь, або Уксідантал, Інтерлінгве (Occidental, Interlingue) — міжнародна штучна мова. Запропонована в 1922 році Едгаром де Валем (Естонія). У 1949 році перейменована в інтерлінгве для усунення негативних асоціацій, які могла б викликати назва «західний», а також заради планованого зближення з інтерлінгвою-ІАЛА.
Використовуються всі букви латинського алфавіту в їхньому традиційному значенні з позиційно обумовленою варіативністю читання деяких букв і буквосполучень: c і g перед передніми голосними як [ц] і [ж] відповідно, ch як [ч] або [ш] перед голосними і [х] або [к] перед приголосними і в словах грецького походження, s одзвінчується між голосними. Така запозичена з природних мов варіативність дозволяє зберегти баланс між традиційною орфографією інтернаціоналізмів і їхнім традиційним звучанням.
Слова грецького походження можуть записуватися як в історичній латинській транскрипції, так і фонетично (physica і fysica, theosoph і teosof), подвоєння приголосних може опускатися, якщо це не веде до утворення омонімів (cane 'собака' vs. canne 'гармата').
Наголос падає на голосний перед останнім приголосним, при цьому закінчення множини -s і закінчення дієприкметників -men не роблять впливу на місце наголосу. Якщо наголос за основним правилом виявляється на суфіксах -bil, -ic, -im, -ul, то воно переноситься на наступний склад від кінця.
Мова заснована на інтернаціональній лексиці, загальній для головних західноєвропейських мов — у першу чергу (хоча не виключно) романських.
Помітний вплив французької мови, як в оформленні багатьох слів, так і в синтаксисі (на відміну від інтерлінгви-ІАЛА, що орієнтується на південнороманські мови).
Словотвір будується за зразком природних мов, але одночасно регулюється так званим правилом де Валя: при утворенні дієслівної основи Супіна
- до основи теперішнього часу, що кінчається на тематичний голосний або -c, додається -t;
- кінцеві d, g або r замінюються на s;
- інші кінцеві приголосні залишаються без зміни.
Від основи теперішнього часу утворюються слова з суфіксами -(e)nt, -(e)ntie, -(e)ment, -(i)bil, — (i)da, -age, від основи Супін — з суфіксами -ion, -or, -ori, -iv, -ura.
Це дозволило включити в словник окціденталя велику кількість інтернаціоналізмів з зазначеними чергуваннями основ: varia-nte 'варіант' -variat-ion 'варіація';pretend-ente 'претендент' -pretens -ion 'претензія'.
Правило де Валя, як і система регулярних афіксів, багато в чому перетинається з есперанто і ідо, зближуючи окциденталь зі схематичними проєктами, протиставляючи гіпернатуралістичній інтерлінгві-ІАЛА. Мова, однак, йде не про автономні правила словотворення, як в схематичних мовах, а про правила відбору похідних і мотивуючих основ з природних мов.
Так, не враховані правилом де Валя випадки чергування основ уніфікуються на базі Презенс (indulg-/ indult → indulg-) або частіше на базі Супін (discut-/ discuss → discuss-; redig — / redact → redact-) — в залежності від того, яка з основ продуктивніша в інтернаціональних словах.
Іменники не мають категорії граматичного роду. Стать живих істот може виражатися за допомогою кінцевого -o і -a: cavall 'кінь', cavallo 'жеребець', cavalla 'кобила'.
Множина утворюється постфіксом -(e)s.
Прикметники і артиклі (невизначений un, визначений li) з іменниками не узгоджуються.
Розрізняються суб'єктна й об'єктна форми особових займенників:
yo | я | me | мене | noi | ми | nos | нас |
tu | ти | te | тебе | vu | ви | vos | вас |
il | він | le | його | illi (illos) | вони | les (los) | їх |
ella | вона | la | її | illi (illas) | вони | les (las) | їх |
it | «воно» | it | його | illi | вони | les | їх |
До основи теперішнього часу дієслів приєднуються закінчення -(e)r (інфінітив), -(e)nt (активне причастя) і -t (пасивне причастя і минулий час, а для дієслів, у яких ця форма збігається з основою Супін — також і віддієслівний іменник).
Дієприслівники утворюються від дієприкметників за допомогою кінцевого -e, похідні прислівники від прикметників — за допомогою суфікса -men (прикметники можуть вживатися в прислівниковому значенні й у «чистому» вигляді, якщо це не веде до двозначності).
Більшість же граматичних значень виражається аналітично: для непрямих відмінків іменників — прийменники, для ступенів порівняння прикметників і прислівників — показники plu/min(u) (компаратив) і max(im)/minim (суперлятив), для дієслів — допоміжні форманти: va+ інфінітив = майбутній час, vell+ інфінітив =кон'юнктив, ha+ минулий час = доконаний, hat+ минулий час = плюсквамперфект, форми дієслова esser+ активне причастя = прогресивна форма (пор. continuous tense в англ.).
Occidental / Interlingue | Interlingua | Latino sine flexione | Латина |
Patre nor, qui es in li cieles, | Patre nostre, qui es in le celos, | Patre nostro, qui es in celos, | Pater noster, qui es in cælis, |
- Grammatica de Interlingue in Interlingue de F. Haas [Архівовано 13 травня 2008 у Wayback Machine.]
- Grammar of Occidental translated into English
- Союз Інтерлінгва
- Журнал Cosmoglotta [Архівовано 11 березня 2007 у Wayback Machine.]