Стишовіт — Вікіпедія
Стишовіт | |
---|---|
![]() | |
Загальні відомості | |
Статус IMA | затверджений (А)[d][1] |
IMA-номер | IMA1967 s.p. |
Абревіатура | Sti[2] |
Хімічна формула | SiO₂ |
Nickel-Strunz 10 | 4.DA.40[3] |
Dana 8 | 4.4.1.9 |
Ідентифікація | |
Сингонія | тетрагональна сингонія[4] |
Просторова група | кристалографічна група 136d[4] |
Твердість | 7,5—8[5] |
Прозорість | прозорий[5] |
Густина | 4,35[5] |
Інші характеристики | |
Подібні мінерали | коесит, шоковий кварц |
Названо на честь | Sergey Stishovd[6] |
![]() |
Стишовіт (рос. стишовит; англ. stishovite; нім. Stishovit m) — мінерал групи рутилу, щільна модифікація оксиду кремнію (кремнезему).
Назва походить від прізвища радянського дослідника Сергія Михайловича Стишова, який першим синтезував його[5].
Синоніми: стиповерит.
Хімічна формула: SiO2.
Сингонія тетрагональна. Дитетрагонально-дипірамідальний вид. Форми виділення: субмікроскопічні волокнисті аґреґати, голчасті, рідше пластинчасті кристали. Твердість — 7,0-7,5[уточнити]. Густина — 4,35. Це на 64 % більше, ніж у кварцу, та на 45 % більше густини іншої ущільненої модифікації кремнезему — коеситу. Може бути одержаний штучно при дії великого тиску (понад 160 тис. атм.) і т-ри 1200—1400 °C на звичайний оксид кремнію, а також трапляється в метеоритній речовині. Гіпотетично може утворюватися на глибинах близько 100 км.
Знайдений в пісковиках метеоритного кратера Каньйон Диявола (штат Аризона, США), у Баварії (ФРН), Сибіру (РФ). Супутні мінерали: коесит, лешательєрит, шоковий кварц.
До недавнього часу єдині відомі випадки стишовіту в природі сформувалися при дуже високих ударних тисках (> 100 кбар, або 10 ГПа) та температурах (> 1200 °С), що виникають під впливом метеорита на кварцову породу. У діамантах знайдені фрагменти стишовіту[7]. Постшистовітові фази були виявлені в мантійних породах надвисокого тиску[8]. Стишовіт також може бути синтезований шляхом дублювання цих умов у лабораторії або ізостатично, або через шок (див. Шоковий кварц)[9]
- ↑ International Mineralogical Association - Commission on new minerals, nomenclature and classification The IMA List of Minerals (February 2013) — 2013.
- ↑ Warr L. N. IMA–CNMNC approved mineral symbols // Mineralogical Magazine — Cambridge University Press, 2021. — Vol. 85. — P. 291–320. — ISSN 0026-461X; 1471-8022 — doi:10.1180/MGM.2021.43
- ↑ Ralph J., Nikischer T., Hudson Institute of Mineralogy Mindat.org: The Mineral and Locality Database — [Keswick, VA], Coulsdon, Surrey: 2000.
- ↑ а б mineralienatlas.de
- ↑ а б в г Webmineral - Stishovite (англ.)
- ↑ http://www.handbookofmineralogy.org/pdfs/stishovite.pdf
- ↑ Wirth, R.; Vollmer, C.; Brenker, F.; Matsyuk, S.; Kaminsky, F. (2007). Inclusions of nanocrystalline hydrous aluminium silicate "Phase Egg" in superdeep diamonds from Juina (Mato Grosso State, Brazil). Earth and Planetary Science Letters. 259 (3–4): 384. Bibcode:2007E&PSL.259..384W. doi:10.1016/j.epsl.2007.04.041.
- ↑ Liu, L.; Zhang, J.; Greenii, H.; Jin, Z.; Bozhilov, K. (2007). Evidence of former stishovite in metamorphosed sediments, implying subduction to >350 km (PDF). Earth and Planetary Science Letters. 263 (3–4): 180. Bibcode:2007E&PSL.263..180L. doi:10.1016/j.epsl.2007.08.010. Архів оригіналу (PDF) за 17 липня 2010.
- ↑ J. M. Léger, J. Haines, M. Schmidt, J. P. Petitet, A. S. Pereira & J. A. H. da Jornada (1996). Discovery of hardest known oxide. Nature. 383 (6599): 401. Bibcode:1996Natur.383..401L. doi:10.1038/383401a0.
- Мала гірнича енциклопедія : у 3 т. / за ред. В. С. Білецького. — Д. : Східний видавничий дім, 2013. — Т. 3 : С — Я. — 644 с.
- Лазаренко Є. К., Винар О. М. Стишовіт // Мінералогічний словник. — К. : Наукова думка, 1975. — 774 с.
- Стишовіт // Мінералого-петрографічний словник / Укл. : Білецький В. С., Суярко В. Г., Іщенко Л. В. — Х. : НТУ «ХПІ», 2018. — Т. 1. Мінералогічний словник. — 444 с. — ISBN 978-617-7565-14-6.