Покров день — Вікіпедія
Покров день | |
---|---|
![]() | |
Інші назви | Третя Пречиста |
Ким святкується | східними слов'янами |
Тип | народно-християнський |
Дата | 1 жовтня |
Традиції | початок весільного сезону, вечорниці |
Пов'язаний з | Покрова Пресвятої Богородиці |
![]() |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/ca/%D0%98%D0%BA%D0%BE%D0%BD%D0%B0_%D0%9F%D0%BE%D0%BA%D1%80%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%82%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%B8%D1%86%D0%B0.jpg/250px-%D0%98%D0%BA%D0%BE%D0%BD%D0%B0_%D0%9F%D0%BE%D0%BA%D1%80%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%82%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%B8%D1%86%D0%B0.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/68/Vinnytsya_region_Pokrova.jpg/250px-Vinnytsya_region_Pokrova.jpg)
Покров день (Покров, Покрова) — день у народному календарі, що припадає на 1 жовтня.
У народній традиції цей день відзначав зустріч осені з зимою, початок дівочих вечорниць і осіннього весільного сезону. Назва свята народна етимологія пов'язує з першим снігом, який «покривав» землю, вказуючи на близькість зимових холодів[1]. Приблизно з цих днів починали топити в хатах в Україні та на півдні Росії, худобу більше не виганяли на пасовище, завершували всі польові і городні роботи[2]. У Заонеж'ї з Покрова наступала селянська зима, починалися молодіжні зимові "вечорниці" [3].
укр. Покрова, День зустрічі зими; рос. Первое зазимье[4], Засидки, День Романа Сладкопевца[5], Праздник урожая[6] (старообр.), Покровá Богородицы, Покровá, Покров-Батюшка, Покровенье[7]; біл. Трэцяя Прачыстая, Пакровы, серб. Покровица; пол. Św. Pokrowy[8].
У цей день жінки та дівчата Пресвятій Богородиці моляться про шлюб; Роману Солодкоспівця — про просвітлення розуму, навчання духовній грамоті і про допомогу в скрутному вченні; перед Касперовською іконою Божої Матері молилися при розслабленні, припадках, божевіллі; перед Барською іконою Божої Матері — при бідах, негараздах, а також про повернення полонених [5].
Свято встановлене православною церквою в пам'ять про видіння св. Андрію Юродивому у Влахернському храмі Константинополя Пресвятої Богородиці, що простягнула над обложеним містом і народом своє головне покривало [1]. У народному осмисленні церковне свято Покрова Пресвятої Богородиці постає далеко відірваним від християнської легенди. Народ створив свою легенду про «страждаючу Богородицю», якій в одній з сіл відмовили у притулку, за що жителі були покарані пророком Іллею. Богородиця, що пожаліла людей врятувала їх, розгорнувши покривало над селом, після чого вони стали добрими і гостинними[9].
В Русі-Україні свято Покрова здавна пов'язували з початком зими і присвячували йому приказки: «На Покров земля снігом покривається, морозом одягається», «На Покров до обіду осінь, а після обіду зимушка-зима». Саме в цей день селяни починали конопатити хати, адже, за народною прикметою, сніг на Покрову — передвісник сніжної і холодної зими. День Покрови збігався з повним закінченням польових робіт і серйозною підготовкою до зими [10].
У селянському побуті саме слово «покров» відокремилося від церковної легенди і стало сприйматися як зв'язок зі звичаєм покривання жінкою голови після одруження. Ймовірно, побутове тлумачення слова «покров» було пов'язано з тим, що з цього дня наступала пора укладення шлюбів[11].
Дівчата, які бажали скоріше вступити в шлюб, в цей день рано вранці в церкві ставили свічку і примовляли: «Покров-батюшка, крій землю сніжком, а мене женишком». Напередодні самого свята дівчата вбиралися в поношений одяг — костюми дідів та бабусь, а на саме свято вбиралися «по-хорошому», ходили до рідних у гості. Дівчат винагороджували курячими яйцями[12].
На Покрову дівчата просили Діву Марію про шлюб і примовляли: «Покров пресвята Богородиця! Покрий мою переможну голівку перловим кокошником, золотим підзатильничком! Покров-батюшка, крій землю сніжком, а мене женишком! Бел сніг землю покриває, не мене, молоду, заміж споряджає». Або інакше: «Ти, Покров-Богородиця, покрій мене, дівчину, пеленою своєю — йти на чужу сторону! Введенье Мати-Богородиця, введи мене на чужу сторонушку! Стрітення Мати-Богородиця, зустрінь мене на чужій сторінці!»[13]. Іноді зверталися і до Параскеві П'ятниці: «Батюшка Покров, мою голову крій, матінка П'ятницю Параскева, покрий мене скоріше»[14].
На свято Покрови дівчата, які хочуть шлюбу, зверталися з благанням про це до Параскеві П'ятниці: «Батюшка Покров, мою голову покрий, матінка П'ятницю Параскева, покрий мене скоріше»; «Матушка Параскева П'ятница, крій мене (або: направ мені женишка) поскоріше!». «Мати-Покров! покрий землю сніжком, мене молоду хусткою (або: женишком)». «Свята Пакрова, пакрый зямельку лісточкам, а галоўку — вяночкам» (білор.). Зв'язок днів Параскеви П'ятниці і Покрови як часу передбачення і закляття шлюбу, підкреслюється тим, що в ці дні дівчата також ворожать про своє майбутнє життя[15]. У дівчат існувало повір'я: яка з них раніше поставить цього дня свічку, та раніше й одружиться, тому вони встають рано вранці і біжать до церкви ставити свічку святові[16].
Починалися регулярні дівочі посиденьки: «Зазим'я прийшло — засидження привело»[17]. У татар Середнього Уралу Покров (Бакирау) відкривав період молодіжних вечірніх посиденьок (кічтəн утиру) після закінчення польових робіт. Посиденьки на саме свято включали приготування вареної курки і пельменів (Бельмен) з капустою, а також ігри, хороводи й танці[18]. У південно-західних удмуртів до Покрови (Пукро) нерідко було приурочено осіннє ряджені (пӧртмаськон, шир Сюан «мишача весілля») після закінчення польових робіт. Групи ряженої молоді обходили двори всього села з піснями (нерідко включали еротичні метафори) і жартівливими іграми[19].
Напередодні Покрови молоді сільські жінки спалювали в стодолі свої старі солом'яні ліжка. Цим охороняються молодиці від «призора недоброго ока». Баби спалювали в цей же самий час зношені за літо личаки, думаючи виконанням цього «додати собі ходу на зиму». Дітлахів обливали перед Покровом водою крізь решето, на порозі хати. Це робилося в оберігання від зимової застуди[20].
За народним календарем часу Покров і Казанська — це сезонні віхи: Покров — приморозки, Казанська — першозим'я, початок санного шляху. Аж до початку XX століття в нижньогородсько-самарському Поволжі існувало оповідання про те, що кожен рік в назимові жовтневі дні — «від Покрова до Казанської» — Богородиця ходить по землі з собором святих праведників, перевіряючи, чи весь урожай «зрушився» з полів до засіків[21] [22].
З Покровом, також як і з Воздвиженням, пов'язувалися повір'я про відхід тварин на зиму: «На Покрову ховаються серед усіх плазунів — вужі і все» (зх.-пол. укр. На Покрову прикриваюцца ўси гадости — ужи и ўси). Волиняни вважали, що на Покров змії, на чолі з головним вужем, вилазять на ліщину, щоб востаннє перед зимівлею поглянути на небо. У східній Польщі (Підляшшя) вважали, що з цього дня борсуки йдуть в нори. Росіянами в Покров день відбувалися останні обряди похорону, або вигнання мух [1].
За народними повір'ями, з Покрова переставали «бродити і колобродити по лісах лісовики. При розставанні зі своєю свободою, лісовики ламають дерева, виривають з корінням кущі, розганяють звірів по норах, а потім і самі провалюються крізь землю до самої весни. Напередодні Покрови лісовики цілий день виють, намагаючись перекричати вітер; і ні мужик, і ні баба, ні хлопці малі не підійдуть в цей день до лісу — з боязні, щоб лісової господар не натішився над ними наостанок». «Лісовик — не свій брат, переламає кісточки не гірше ведмедя!»[23].
"Існувало повір'я, що домовик забирає весь хліб у того, хто молотить в це свято. У селах, де на цей день варять пиво, селяни ставлять відерце пива на тік та залишають його там на кілька днів"[24].
- Між Покровою і Батьківською суботою зима не стає[25].
- Покров — не літо, а Благовіщення — не зима[26].
- Покров не літо, а Стрітення не зима[25].
- Прийшла Покровка — не дала молока корівка (біл. Прыйшла Пакроўка — не дала малака кароўка)[27].
- Якщо на Покрову буде багато осіннього бруду, зима стане через чотири седьмины[28].
- Спереду Покров, позаду Різдво[25].
- ↑ а б в Агапкина, 2009, с. 127.
- ↑ Агапкина, 2009, с. 127, 128.
- ↑ Логинов, 2003.
- ↑ Коринфский, 1901, с. 426.
- ↑ а б Котович, Крук, 2010, с. 272.
- ↑ Фурсова, 2003, с. 95.
- ↑ Терентьева, 2012, с. 15.
- ↑ Etnografia Lubelszczyzny. Архів оригіналу за 30 серпня 2016. Процитовано 13 жовтня 2021.
- ↑ Баранова О. Г. Покров Богородицы [Архівовано 7 грудня 2018 у Wayback Machine.] // РЭМ
- ↑ Некрылова, 2007, с. 500.
- ↑ Чичеров, 1957, с. 40.
- ↑ Земцовский, 1970.
- ↑ Коринфский, 1901, с. 427.
- ↑ Некрылова, 2007, с. 504.
- ↑ Чичеров, 1957, с. 41.
- ↑ Котович, Крук, 2010, с. 273.
- ↑ Чичеров, 1957, с. 30.
- ↑ Кучевасова С. Н. Празднование Покрова в календарной обрядности татар (Нижнесергинский район Свердловской области) // Традиционная культура Урала. Альманах. Выпуск IV. Народный календарь. Екатеринбург, 2004. [Архівовано 28 жовтня 2021 у Wayback Machine.] С. 184—195.
- ↑ Чуракова Р. А. Песни южных удмуртов. Ижевск: Удмурт. ин-т истории, яз. и лит., 1999. [Архівовано 24 жовтня 2021 у Wayback Machine.] С. 13-14.
- ↑ Коринфский, 1901, с. 431.
- ↑ Власова, 2000, с. 132.
- ↑ Александров и др., 1999, с. 615.
- ↑ Коринфский, 1901, с. 331.
- ↑ Чичеров, 1957, с. 36.
- ↑ а б в Даль та 1880—1882.
- ↑ Даль: Благовеличие та 1880—1882.
- ↑ Васілевіч, 1992, с. 591.
- ↑ Чичеров, 1957, с. 32.
- Покров / Т. А. Агапкина // Славянские древности: Этнолингвистический словарь: в 5 т. / под общ. ред. Н. И. Толстого; Институт славяноведения РАН. — М. : Межд. отношения, 2009. — Т. 4: П (Переправа через воду) — С (Сито). — С. 127—128. — ISBN 5-7133-0703-4, 978-5-7133-1312-8.
- Деды / Виноградова Л. Н., Толстая С. М. // Славянские древности: Этнолингвистический словарь: в 5 т. / под общ. ред. Н. И. Толстого; Институт славяноведения РАН. — М. : Межд. отношения, 1999. — Т. 2: Д (Давать) — К (Крошки). — С. 45. — ISBN 5-7133-0982-7.
- Благовеличие // Толковый словарь живого великорусского языка / авт.-сост. В. И. Даль. — 2-е изд. — СПб. : Типография М. О. Вольфа, 1880—1882. (рос.)
- Покрывать // Толковый словарь живого великорусского языка / авт.-сост. В. И. Даль. — 2-е изд. — СПб. : Типография М. О. Вольфа, 1880—1882. (рос.)
- Елизаров М. [1] — Л. : Ad Marginem, 2013. — 432 с. — ISBN 5911031167. Архівовано з джерела 1 грудня 2017
- Земцовский И. И. Поэзия крестьянских праздников. — Л. : Советский писатель, 1970. — 635 с. — (Библиотека поэта. Большая серия.- 2-е изд.)
- Золотые правила народной культуры / О. В. Котович, И. И. Крук. — Мн. : Адукацыя i выхаванне, 2010. — 592 с. — 3000 прим. — ISBN 978-985-471-335-9.
- Коринфский А. А. Покров-зазимье // Народная Русь: Круглый год сказаний, поверий, обычаев и пословиц русского народа. — М.: Издание книгопродавца М. В. Клюкина, 1901. — С. 426—432.
- Логинов К. К. Русский народный календарь Заонежья / Ред. И. В. Мельников, Р. Б. Калашникова // Кижский вестник № 9. — Кижи : Музей-заповедник «Кижи», 2003. — 1 вересня. Архівовано з джерела 22 жовтня 2021. Процитовано 13 жовтня 2021.
- Максимов С. В. Покров Пресвятой Богородицы // Нечистая, неведомая и крестная сила. — СПб.: Товарищество Р. Голике и А. Вильворг, 1903. — С. 508—509.
- Некрылова А. Ф. Круглый год. Русский земледельческий календарь. — М. : Правда, 1991. — 496 с. — ISBN 5-253-00598-6.
- Некрылова А. Ф. Русский традиционный календарь: на каждый день и для каждого дома. — СПб. : Азбука-классика, 2007. — 765 с. — ISBN 5352021408.
- [2] / Отв. ред. В. А. Александров, И. В. Власова, Н. С. Полищук. — М. : Наука, 1999. — 725 с. — ISBN 5-88590-309-3. Архівовано з джерела 25 березня 2013
- Русские: народная культура (история и современность) / Отв. ред. И. В. Власова. — М. : ИЭА РАН, 2000. — Т. 4. Общественный быт. Праздничная культура. — 244 с. — ISBN 5-201-13720-2.
- Терентьева Е. Ю. Народные названия церковных праздников в русской и болгарской православной традиции // Автореферат диссертации на соискание ученой степени кандидата филологических наук. МГУ. — М. : МГУ, 2012. — 1 вересня. Архівовано з джерела 23 жовтня 2021. Процитовано 13 жовтня 2021.
- Терещенко А. В. [3] — М. : Русская книга, 1999. Архівовано з джерела 23 жовтня 2021 (по изд. 1847—1848 гг.).
- Поминальные дни / Толстая С. М. // Славянские древности: Этнолингвистический словарь: в 5 т. / под общ. ред. Н. И. Толстого; Институт славяноведения РАН. — М. : Межд. отношения, 2009. — Т. 4: П (Переправа через воду) — С (Сито). — С. 161—162. — ISBN 5-7133-0703-4, 978-5-7133-1312-8.
- Фурсова Е. Ф. Календарные обычаи и обряды восточнославянских народов Новосибирской области как результат межэтнического взаимодействия (конец XIX — первая треть XX вв.). Ч. 2: Обычаи и обряды летне-осеннего периода. — Новосибирск : Институт археологии и этнографии СО РАН, 2003. — 267 с. — (Этнография Сибири) — ISBN 5-7803-0116-6. Архивная копия от 29 мая 2007 на Wayback Machine
- Чичеров В. И. [4] — М. : Издательство Академии Наук СССР, 1957. — 237 с. Архівовано з джерела 22 жовтня 2021
- Васілевіч Ул. А. Беларускі народны каляндар // Паэзія беларускага земляробчага календара. Склад. Ліс А.С.. — Мн., 1992. — 1 вересня. — С. 554—612. Архівовано з джерела 11 травня 2012.(біл.)
- Православний календар [Архівовано 4 березня 2011 у Wayback Machine.]
- Покров Богородиці [Архівовано 9 червня 2013 у Wayback Machine.] // Російський етнографічний музей
- Каляндар білоруських народних святаў i абрадаў. [Архівовано 22 жовтня 2021 у Wayback Machine.] Могильов [Архівовано 22 жовтня 2021 у Wayback Machine.]