Хази — Вікіпедія
![]() |
Культура Вірменії |
---|
Література |
Архітектура |
Музика |
Театр |
Танець |
Килимарство |
Мініатюра |
Образотворче мистецтво |
Міфологія |
Філософія |
Друк |
Освіта |
Кіно |
Кулінарія |
Хази — особливі знаки нотописания у Вірменії, відомі з VII століття. Різновид невм, застосовуваних у середньовічному вірменському співочому мистецтві, в часи незалежного від структури словесних текстів розвитку принципів формо- і ритмотворення в монодії.
Хазові знаки співу виникли у Вірменії, де було створено самобутню вірменську національну систему запису. Хазове письмо об'єднує вірменську письмову систему з усною традицією. Система хазових знаків розроблена в VII–IX століттях, імовірно поетом і вченим Степаносом Сюнеці (другим), який здійснив другу систематизацію гласів і врешті винайшов систему нотопису — хази. Кіракос Гандзакеці поширення хазов приписує Хачатуру з Тарона[1]. Мистецтво використання хазів у Вірменії бурхливо розвивалося до XII століття, а вже з XII століття — в Кілікійському вірменському царстві.
Систему хазів і тлумачення її знаків у Кілікії вдосконалили відомі майстри середньовічного вірменського співу Нерсес Шноралі[ru], Григор Хул (XII століття), Геворг Скевраці (XIII століття) та інші майстри.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c9/%D0%A2%D0%B5%D0%BA%D1%81%D1%82_%D1%81_%D1%85%D0%B0%D0%B7%D0%B0%D0%BC%D0%B8._X_%D0%B2._%28%D0%9C%D0%B0%D1%82%D0%B5%D0%BD._1001._%D0%A4%D1%80%D0%B0%D0%B3%D0%BC%D0%B5%D0%BD%D1%82_294%29.jpg/160px-%D0%A2%D0%B5%D0%BA%D1%81%D1%82_%D1%81_%D1%85%D0%B0%D0%B7%D0%B0%D0%BC%D0%B8._X_%D0%B2._%28%D0%9C%D0%B0%D1%82%D0%B5%D0%BD._1001._%D0%A4%D1%80%D0%B0%D0%B3%D0%BC%D0%B5%D0%BD%D1%82_294%29.jpg)
В Кілікії остаточно склалися три основних типи хазового письма, повністю оформилися хазові співочі книги, головні з яких — Шаракноц (Гімнарий), Манрусум і Гандзаран (збірники мелізматичних співів). Незважаючи на те, що окремі знавці хазів жили у Вірменії аж до кінця XVIII століття, починаючи з XV століття хазове письмо перестало розвиватися і в міру розкладання феодальної культури Вірменії поступово було забуте.[2]
В кінці XVIII — початку XIX століть фахівець із середньовічної вірменської музики Григор Гапасакалян, зробивши спробу домогтися вказання знаками точних інтервальних відношень між звуками, безуспішно прагнув реформувати систему хазів. У 1820-х роках Амбарцум Лимонджян розробив нову систему нотопису — вірменський нотопис.
Нерідко хазами підписували архітектурні споруди, де нотопис був покликаний увічнити значущу подію. Розташований у Нагірному Карабасі на відрізку 10-го км. траси Гадрут — Мартуні каравансарай має арки побудовані в традиційно вірменському стилі. На арках є напис, де хазами написано:Я, Джелі Вард, прибув (сюди) в літо 1130 (1681 р.)[3]
На початку XX століття європейські та вірменські вчені досліджували хазове письмо. Особливе місце в їх вивченні належить Комітасові, який збирався до кінця вирішити загадку давньої вірменської нотної системи — хазів. Однак під час Першої світової війни 1914—1918 рр. і геноциду вірмен більша частина робіт Комітаса в галузі хазознавства було втрачено; в одній з них детально розглядалися питання розшифрування хазів. Деякі вцілілі записи і видані статті вірменського композитора, що стосуються хазознавства, становлять значну цінність.[2]
Велика робота в галузі хазознавства проведена у Вірменії після її радянізації. Сьогодні вивчення хазів триває в Матенадарані. Музикознавці, які працювали над розшифровкою хазів, найдавніші зразки яких відомі з рукописних фрагментів IX століття, довели, що хази виникли на ґрунті оригінальної національної музичної культури.[4]
Порівняльне вивчення різних середньовічних хазових таблиць наочно показує, що число основних знаків, які поступово вводилися в практику, з часом зросло до сорока. У співочих рукописах, крім головних, міститься близько 30 допоміжних, змінених і похідних знаків. Застосування письма хазів передбачало наявність навичок володіння системою гласів вірменської Монодії — варіативних традиційних мелодійних моделей. Хази позначали способи і динаміку виконання, ритмічну схему мелодій, поспівки, мелізми, юбіляції, а також можливість підвищення і пониження голосу. Під час розшифровування хазового письма найбільшу складність являють способи виконання і динаміка, пов'язані з середньовічними прийомами акцентуації і звукоподання. Розділення мелодій здійснювалося за допомогою знаків пунктуації вірменської мови: в широкоспівних — незалежно від тексту; у співах силабічних і кантиленних — відповідно до членування тексту.[2]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bf/Neumes%2C_Manuscript%2C_XIth_century.jpg/160px-Neumes%2C_Manuscript%2C_XIth_century.jpg)
Хази діляться на три головних типи[2] :
- екфонетичні знаки-акценти, які вказують на своєрідно акцентоване підвищення і пониження голосу (тонічність системи)
- графічне зображення хейрономічних жестів (стенографічність системи)
- музичні ідеограми — умовні знаки, які позначають відносно розлогі мелодійні фрази (ідеографічність).
Залежно від гласу, вказаного на початку виспівів, контексту і жанру з темпом, в якому виконуються виспіви, хази набувають конкретного ладоінтонаційного значення.
У хазах відомі чотири категорії метричних значень[2] :
- довгий склад (дорівнює сумі двох одиниць);
- короткий склад (половина метричної одиниці);
- середній склад (метрична одиниця);
- великий склад (дорівнює сумі чотирьох, а іноді й більше, одиниць).
Крім цього, у виспіви вводилися «помилкові склади», що містять широкі розспіви — опорні моменти, які мають значення особливих метроритмічних структур.
- Некоторые хазы
- Arandznatrop
- Bazmyeghanak
- Benkortj
- Boot
- Dogh
- Yerkar
- Zark
- Ekortj
- Tagatrop
- Tasht
- Toor
- Khatsbek або har
- Khatsle або harkortja
- Khagh
- Khosrovayin
- Toor
- Khoom
- Khoontj
- Tsanratrop
- Tsnkner
- Tsoonk
- Kortja
- Koor zrehik
- Hangooyts
- Harook
- Hooha
- Dzakortj
- Dzayndardz
- Haresht або arashesht
- Nerqnakhagh
- Shesht
- Voghomnyak
- Parooyk
- Soogh
- Soor
- Storadir
- Veradir
- Vernakhagh
- Patoot
- Poosh
- Qash
- Qarqash
- Qmazard
- Qmatrop
- ↑ Оганесян, А. Л. // Музыка в древней Армении [Архівовано 21 квітня 2021 у Wayback Machine.] // Պատմաբանասիրական հանդես, № 2. см. стр 72 прим. 49 (стр. 61-76)
- ↑ а б в г д Музыкальная энциклопедия // [dic.academic.ru/dic.nsf/enc_music/8065 Хазы] // — Москва: Советская энциклопедия, Советский композитор. Под ред. Ю. В. Келдыша. 1973—1982.
- ↑ Ш.Мкртчян, В.Арутюнян, Б.Улубабян // Иджеванатун // Историко-архитектурные памятники Нагорного Карабаха // Парберакан, 1989 г. — стр. 115 (369); ISBN 5540004027, 9785540004022
- ↑ Абгарян Г.В // The Matenadaran // Armenian state pub. 1964 стр. 54 (66)