Адміністративний устрій Луганської області — Вікіпедія
![]() | Цю статтю потрібно повністю переписати відповідно до стандартів якості Вікіпедії. (грудень 2021) |
Адміністративний устрій Луганської області: 8 адміністративних районів, 37 міст, у тому числі 14 — обласного підпорядкування, 109 селищ міського типу, 782 сільських населених пунктів. Найбільші міста: Луганськ, Сєвєродонецьк, Лисичанськ, Алчевськ, Хрустальний, Довжанськ. Адміністративний центр — місто Луганськ, з 2014 року керівні органи перенесено в місто Сєвєродонецьк.
Луганська область була утворена 3 червня 1938 року. Її площа становить 26,7 тис. км² (4,4 % від території України). Чисельність населення — 2257,7 тис. чоловік (5,7 % від населення України), у тому числі міське населення — 2029,1 тис. чоловік (87 %), сільське — 228,6 тис. чоловік (13 %). Щільність населення — 85,4 осіб на км².
Райони за постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів»[1]
[ред. | ред. код]№ | Назва | Герб | Населення, тис. осіб[2] | Площа, км² | Густота, осіб/км² | Адмін. центр | Міста | Смт | Села, селища | Мапа | Склад |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
1 | Алчевський | 442,8 | Алчевськ | докладніше | |||||||
2 | Довжанський | ![]() | 207,7 | Довжанськ | докладніше | ||||||
3 | Луганський | 535,2 | Луганськ | докладніше | |||||||
4 | Ровеньківський | 296,8 | Ровеньки | докладніше | |||||||
5 | Сватівський | ![]() | 80,9 | Сватове | докладніше | ||||||
6 | Сєвєродонецький | 375,8 | Сєвєродонецьк | докладніше | |||||||
7 | Старобільський | ![]() | 129,2 | Старобільськ | докладніше | ||||||
8 | Щастинський | 81,2 | Новоайдар | докладніше |
№ | Назва | Герб | Населення, тис. жит. | Площа, км² | Густота, чол./км² | Міста районного значення | смт | Села, селища | Мапа | Склад |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
1 | Алчевськ | ![]() | 111,4 | 50 | 2229 | 0 | 0 | 0 | ![]() | |
2 | Антрацит | ![]() | 55,4 | 61,3 | 904 | 0 | 6 | 7 | ![]() | |
3 | Брянка | ![]() | 48,5 | 63,5 | 764 | 0 | 5 | 0 | ![]() | |
4 | Голубівка | ![]() | 29,2 | 35 | 836 | 0 | 3 | 2 | ![]() | |
5 | Довжанськ | ![]() | 65,9 | 83,8 | 794 | 1 | 6 | 7 | ![]() | |
6 | Кадіївка | ![]() | 79 | 91,8 | 861 | 2 | 0 | 0 | ![]() | |
7 | Лисичанськ | ![]() | 105,1 | 95,6 | 1099 | 2 | 0 | 0 | ![]() | |
8 | Луганськ | ![]() | 427,2 | 255 | 1675 | 2 | 1 | 2 | ![]() | докладніше |
9 | Первомайськ | ![]() | 38,8 | 85,5 | 438 | 2 | 2 | 0 | ![]() | |
10 | Ровеньки | ![]() | 81,1 | 21,7 | 3737 | 0 | 10 | 13 | ![]() | |
11 | Рубіжне | ![]() | 60,7 | 33,8 | 1798 | 0 | 0 | 0 | ![]() | |
12 | Сєвєродонецьк | ![]() | 109,9 | 42,1 | 2610 | 0 | 4 | 6 | ![]() | |
13 | Сорокине | 44,8 | 77,3 | 580 | 2 | 8 | 4 | ![]() | ||
14 | Хрустальний | 124,5 | 153,6 | 543 | 3 | 8 | 11 | ![]() |
№ | Назва | Герб | Населення, тис. жит. | Площа, км² | Густота, чол./км² | Мапа | Склад |
---|---|---|---|---|---|---|---|
1 | Артемівський | ![]() | 126,3 | 36 | 3509 | ![]() | місто Олександрівськ смт Ювілейне селище Дзержинське селище Тепличне |
2 | Жовтневий | ![]() | 185,6 | 144 | 1289 | ![]() | місто Щастя (до 7 жовтня 2014 року) |
3 | Кам'янобрідський | ![]() | 42,4 | 23 | 1843 | ![]() | |
4 | Ленінський | ![]() | 87,5 | 54 | 1621 | ![]() |
3 червня 1938 року Донецьку область було розділено на Сталінську і Ворошиловградську області, до складу останньої увійшли 4 міста, 28 районів. На січень 1939 року в області мешкало 1 млн 837 тис. чоловік, з яких — 65,8 % сільського населення, 34,2 % — міського. У 1958 році, область було перейменовано на Луганську, й так вона проіснувала до 1970 року, коли їй знову було повернено назву Ворошиловградська, а з 1990 року — назву знову змінено на Луганську.
1938 року надано статус міста 14 населеним пунктам:.[4][5]
1940 р. Рубіжанський р-н був перейменований в Кремінський район.[6]
15 квітня 1941 року Городищенський р-н перейменований на Ворошиловський район (з перенесенням райцентру з Городище в Ворошиловськ).[7][8]
1944 року Кагановичський р-н перейменований Попаснянський район.[9][10]
У 1958 р. скасовано Покровський район (Троїцький та Покровський райони об'єднані в Троїцький район).[11] У 1959 р. ліквідовано 5 районів.[12]
30.12.1961 р. Ворошиловський р-н[13] перейменовано на Комунарський район.
У 1962 р. після укрупнення сільських районів залишилось 9 районів[14]. Отже скасовувались 16 районів[15][16]: Біловодський, Білолуцький, Верхньотеплівський, Комунарський, Краснодонський, Краснолуцький, Кремінський, Марківський, Нижньодуванський, Новоайдарський, Новосвітлівський, Олександрівський, Попаснянський, Ровеньківський, Свердловський та Фрунзенський. Тоді ж Боково-Антрацитівський район перейменовано на Антрацитівський р-н
16 травня 1963 Міловський р-н перейменовано на Біловодський район (з перенесенням районного центру).[17]
У 1965 р. деякі з них були відновлені до 15.[18][19]
У грудні 1966 р. відновилось ще 3 райони: Міловський, Свердловський та Слов'яносербський; тоді ж Комунарський р-н перейменовано на Перевальський.[20]
30 грудня 1977 р. Лисичанський район перейменовано на Попаснянський район.[21]
- ↑ Про утворення та ліквідацію районів. zakon.rada.gov.ua. 19.07.2020. Архів оригіналу за 21 липня 2020. Процитовано 2 серпня 2020.
- ↑ Нові райони Луганська область (проектні райони). decentralization.gov.ua. Архів оригіналу за 7 квітня 2020. Процитовано 2 серпня 2020.
- ↑ Місто Щастя з 7 жовтня 2014 року.
- ↑ Відомості Верховної Ради СРСР. — 1938. — № 22. — 20 грудня. — С. 4.
- ↑ СССР: Административно-территориальное деление союзных республик / Ред. и предисл.: П. В. Туманов. — Доп. к 1-му изд. (Изменения 1.10.1938 – 1.03.1939). — М. : Изд. «Ведомости Верховного Совета РСФСР», 1939. — С. 63–64.(рос.)
- ↑ Відомості Верховної Ради СРСР. — 1940. — № 34 (97). — 29 вересня. — С. 4.
- ↑ Відомості Верховної Ради Української РСР. — 1941. — № 3 (15 травня). — С. 22.
- ↑ Ведомости ВС СССР [Архівовано 20 серпня 2021 у Wayback Machine.]. — 1941. — № 24 (139). — 6 июня. — с. 4.
- ↑ Відомості Верховної Ради СРСР. — 1944. — № 41 (301). — 10 серпня. — С. 4.
- ↑ Указ Президії Верховної Ради УРСР «Про перейменування Кагановичського району, Ворошиловградської області та Орджонікідзевського району, Сталінської області» від 12 червня 1944 р. // Відомості Верховної Ради Української РСР. — 1945. — № 7–8 (1 квітня). — С. 5.
- ↑ Українська РСР: Адміністративно-територіальний поділ (на 1 січня 1962 року) / В. Є. Нижник (відп. ред.), Д. О. Шелягин (упорядник). — К. : Держ. вид-во політ. літ-ри УРСР, 1962. — С. 409–410.
- ↑ s:Указ Президії ВР УРСР від 23.09.1959 «Про ліквідацію деяких районів Луганської області»
- ↑ Українська РСР: Адміністративно-територіальний поділ (на 1 вересня 1946 року) / М. Ф. Попівський (відп. ред.). — 1 вид. — К. : Українське видавництво політичної літератури, 1947. — С. 87.
- ↑ Указ Президії Верховної Ради УРСР від 30 грудня 1962 р. «Про укрупнення сільських районів Української РСР»
- ↑ Українська РСР: Адміністративно-територіальний поділ. Додаток до довідника видання 1962 р. (зміни, що відбулися за період з 1 січня 1962 року по 1 січня 1964 року) / Д. О. Шелягин (упорядник). — К. : Вид-во політ. літ-ри України, 1964. — С. 37–40.
- ↑ Список районов, упраздненных в связи с укрупнением сельских и образованием промышленных районов (декабрь 1962 – февраль 1963). Доп. к справочнику:
СССР: Административно-территориальное деление союзных республик на 1963 г. — М. : Известия, 1964. — С. 111–113.(рос.) - ↑ Відомості Верховної Ради Української PCP. — 1963 — № 21 — с. 548.
- ↑ Указ Президії Верховної Ради Української РСР від 4 січня 1965 р. «Про внесення змін в адміністративне районування Української РСР»
- ↑ Указ Президії Верховної Ради Української РСР № 3н-06 від 5 лютого 1965 р. "Про внесення змін до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 4 січня 1965 року «Про внесення змін в адміністративне районування Української РСР» [Архівовано 1 липня 2018 у Wayback Machine.]
- ↑ Відомості Верховної Ради Української PCP. — 1966 — № 48 — с. 515, 522.
- ↑ Відомості Верховної Ради Української PCP. — 1978 — № 2 — с. 43. Архів оригіналу за 14 серпня 2019. Процитовано 14 серпня 2019.
- Офіційний сайт Луганської ОДА. [Архівовано 30 червня 2013 у WebCite]
- Адміністративний устрій Луганської області // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
- Адміністративно-територіальний устрій Луганської області. Верховна Рада України. [Архівовано 1 березня 2019 у Wayback Machine.]
- World Wide Historical Project: Адм.-тер. деление Луганской области. (рос.)
- Інтерактивна мапа децентралізації Луганської області. [Архівовано 12 січня 2021 у Wayback Machine.]
- Після повернення контролю над окупованими районами Донецької та Луганської областей, постане питання, як повертати людей на ці території та відновлювати громади. Хмарочос. 24 травня 2024.
- Луганська область: Довідник адм.-територіального поділу: за станом на 1 січня 1962 р. / Викон. ком. Луган. обл. Ради депутатів трудящих. — Луганськ: Обл. вид., 1962. — 61 с.
- Луганська область: Довідник адм.-територ. поділу: за станом на 1 жовтня 1965 р. / Викон. ком. Луган. обл. Ради депутатів трудящих. — [Донецьк: Донбас], 1966. — 112 с.
- Луганська область: Адм.-територ. поділ: на 1 січня 1968 р.: [довідник] / Викон. ком. Луган. обл. Ради депутатів трудящих. — Вид. 3-є. — Луганськ: Обл. упр. по пресі, 1968. — 96 с.
- Ворошиловградська область: Адм.-територ. поділ на 1 лип. 1973 р.: [довідник / Виконком Ворошиловгр. обл. Ради депутатів трудящих; упоряд.: Д. В. Бабушкін, Л. Т. Мітусова]. — Вид. 4-е. — Донецьк: Донбас, 1974. — 104 с.
- Ворошиловградська область: Адм.-територ. поділ на 1 січня 1986 року: [довідник / Виконавий комітет Ворошиловградської обл. Ради народних депутатів; Упоряд.: Є.А. Усатенко, Л.Т. Мітусова]. – Вид. 5-е. – Донецьк: Донбас, 1986. – 111 с.
- Адміністративно-територіальний устрій України / А. І. Жежера (авт.-упоряд.). — К. : Держ. підпр. «Державний картографо-геодезичний фонд України» ДП «Укркартгеофонд», 2005. — С. 313–338.
(Довідник на геопорталі «Адміністративно-територіальний устрій України»)
- Україна: Адміністративно-територіальний устрій (станом на 1 січня 2012 р.) / Верховна Рада України; за заг. ред. В. О. Зайчука; відп. ред. Г. П. Скопненко; упоряд. В. І. Гапотченко. — К. : Парламентське видавництво, 2012. — С. 193–208. — 2000 прим. — ISBN 978-966-611-865-6.