Джейн Фонда — Вікіпедія
Джейн Фонда | ||||
---|---|---|---|---|
англ. Jane Fonda | ||||
![]() | ||||
Джейн Фонда на Каннському МКФ, 2018 | ||||
Ім'я при народженні | Джейн Сеймур Фонда | |||
Народилася | 21 грудня 1937[3][4][…] (86 років) Нью-Йорк, Нью-Йорк, США[2] | |||
Громадянство | ![]() | |||
Діяльність | кіноакторка, письменниця, акторка театру, модель, акторка, кінопродюсерка, телеакторка, автобіографка, акторка озвучення | |||
Alma mater | Коледж Вассара, Ліга студентів-художників Нью-Йорка і John Thomas Dye Schoold | |||
Роки діяльності | 1967 — донині | |||
У шлюбі з | Роже Вадим, Tom Haydend і Тед Тернер | |||
Діти | Vanessa Vadimd[6], Troy Garityd[6] і Mary Williamsd | |||
Батьки | Генрі Фонда Frances Ford Seymourd | |||
Брати / сестри | Пітер Фонда | |||
IMDb | ID 0000404 | |||
Нагороди та премії | ||||
Оскар (1972, 1979) Золотий глобус | ||||
| ||||
![]() | ||||
![]() | ||||
Джейн Сеймур Фонда (англ. Jane Seymour Fonda; нар. 21 грудня 1937, Нью-Йорк) — американська акторка, модель, письменниця, кінопродюсерка, громадська активістка (зокрема, енвайронменталістка і феміністка) і філантропка.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d7/Ted_Turner_Jane_Fonda.jpg/220px-Ted_Turner_Jane_Fonda.jpg)
Народилася в родині актора Генрі Фонди. Названа на честь леді Джейн Сеймур, третьої дружини короля Генріха VIII. Навчалася в нью-йоркській Акторській студії, після чого стала моделлю і одночасно працювала в театрі.
У пошуках самостійності в середині шістдесятих переїжджає до Франції, де зустрічає французького режисера Роже Вадима, який незабаром стає її першим чоловіком. Шлюб тривав з 1965 по 1973 рік.
Другий шлюб Фонда уклала з Томом Хайденом, політиком і ліберальним діячем. Він залучив її до політичної діяльності, і завдяки йому Джейн стала брати участь в антивоєнних демонстраціях. Шлюб тривав з 1973 по 1990 рік.
Третім чоловіком в 1991 році став Тед Тернер, кіномагнат, власник мережі кабельного телебачення. У 2001 році цей шлюб завершився розлученням через зраду Тернера.
Всі ролі, які Фонда зіграла в кіно, можна розділити на дві групи. У одних вона поставала в образі «сексуальної кішечки», в інших, навпаки, намагалася вирватися з нав'язаного їй режисерами амплуа і проявити себе насамперед як драматична акторка.
Після модельної та театральної роботи стала зніматися в кіно, хоча режисери спочатку не розпізнали її акторського дару і більше експлуатували її привабливу зовнішність. Пізніше зіграла у вестерні «Кет Балу» (1965) режисера Еліота Сільверстайн і «Барбареллі» (1968) Роже Вадима, спародіювавши свої ролі тих років.
Справжня кар'єра Джейн Фонди в кіно почалася з чарівної «Неймовірної історії» (1960) режисера І. Логана, за якою рушили «Прогулянка по дикому шляху» (1962), в тому ж році Фонда знялася у фільмі Д. К'юкора «Доповідь Чепмена», потім у картині «Неділя в Нью-Йорку». Тільки тоді Фонда змусила заговорити про себе по-справжньому, хоча критика оцінила всі ці її роботи неоднозначно. Одні, не заперечуючи здібностей молодої акторки, говорили про те, що самі фільми не заслуговують на увагу, інші, навпаки, вважали їх цікавими й відзначали успіх Джейн Фонди, якого вона досягла в цих фільмах.
Роже Вадим знімає Фонда в гучній еротичній картині «Барбарелла».
Фонда нарешті проявила себе як блискуча драматична акторка, знявшись у фільмі Сідні Поллака «Загнаних коней пристрілюють, чи не так?» (1969). Цей фільм відразу після виходу на екрани США з'явився і Радянському Союзі, що стало рідкісним винятком, причому його навіть показали на телебаченні. Зазвичай радянська аудиторія бачила тільки старі, зняті кілька десятиліть тому, американські фільми, і то не всі. Картина відомого американського режисера, в якому зображена драматична історія часів економічної кризи 30-х років, повинна була продемонструвати радянським людям безрадісну і повну поневірянь життя сучасного капіталістичного суспільства. Попри те, що в цьому фільмі повною мірою розкрився драматичний талант Джейн Фонди, Американська академія кіномистецтва не удостоїла її «Оскара».
У 1978 рік у за роль американської драматургині Ліліан Хеллман у фільмі «Джулія» (1977) вона отримує «Золотий глобус» як найкраща акторка.
Свій перший «Оскар» Джейн Фонда отримала за роль повії у фільмі «Клют» (1971). Другу премію отримала за роль у «Поверненні додому» (1978), де відбилися її враження від пережитого під час війни у В'єтнамі.
В кінці сімдесятих років заснувала власну компанію «ІПС філмз». Її картини відразу ж привернули увагу критики. Це перш за все трилер з елементами детективу «Китайський синдром» (1979), де розповідається про замовчування аварії на атомній станції, і «На золотому озері» (1981), де Фонда зіграла в дуеті зі своїм батьком. Останніми ж її роботами стали ролі у фільмах «Старий грінго» (1989) і «Стенлі і Айріс» (1990).
У 1990 році після провалу в прокаті фільму «Стенлі і Айріс» Фонда кілька років не знімалася, оголосила, що вирішила остаточно піти з кіно, і зосередилась на громадській діяльності. У 2005 вона повернулася в кінематограф, зігравши у фільмі «Якщо свекруха — монстр» в дуеті з Дженніфер Лопес.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/29/Ms._magazine_Cover_-_Winter_2006.jpg/220px-Ms._magazine_Cover_-_Winter_2006.jpg)
Можливо, саме завдяки Джейн Фонді фільм Поллака «Загнаних коней пристрілюють, чи не так?» (1969) потрапив в СРСР, оскільки на той час під впливом Тома Хайдена вона почала займатися політикою. Її поїздка до Північного В'єтнаму у розпал війни викликала справжню бурю в американській пресі. Акторка отримала прізвисько «ханойська Джейн». Тоді ж вона вперше на кілька років перестала зніматися. У кінці сімдесятих Фонда знову повернулася в кіно і досягла успіху.
Після 1990 року Джейн Фонда продовжує громадську діяльність і постійно з'являється на сторінках світської хроніки. Вона демонструє активний спосіб життя, дає різні поради щодо здоров'я і зовнішнього вигляду.
У листопаді 1993 Фонда побувала в Москві з Тедом Тернером, якому була вручена Міжнародна Леонардо-премія.
Під час одного з приїздів до Росії Джейн Фонда взяла участь у знаменитому пробігу навколо Кремля. Фонда розробила відомий комплекс вправ з аеробіки. Для цього вона випустила спеціальну книгу «Джейн Фонда. Вправи» і прості інструкції до неї, записані на відеокасетах, а потім організувала мережу спортивних залів по всій Америці.
Рік | Фільм | Оригінальна назва | Роль |
---|---|---|---|
1960 | Велика історія | Tall Story | Джун Райдер |
1962 | Період регулювання | Period of Adjustment | Ізабель Хаверстік |
1962 | Рапорт Чепман | The Chapman Report | Кетлін Барклай |
1962 | Прогулянка по дикому шляху | Walk on the Wild Side | Кітті Твіст |
1963 | Неділя в Нью-Йорку | Sunday in New York | Ейлін Тайлер |
1963 | Холодним вдень | In the Cool of the Day | Крістін Боннер |
1964 | Карусель | La Ronde | Софі |
1964 | Хижаки | Les Félins | Мелінда |
1965 | Кет Балу | Cat Ballou | Кетрін Балу |
1966 | Погоня | The Chase | Ганна Рівз |
1966 | Кожну середу | Any Wednesday | Еллен Гордон |
1966 | Гра закінчена | La Curée | Рене Саккард |
1967 | Босоніж по парку | Barefoot in the Park | Корі Браттер |
1967 | Квапливий захід | Hurry Sundown | Джулі Енн Уорен |
1968 | Три кроки в маренні (сегмент «Метценгерштейн») | Tre Passi Nel Delirio | Федеріка |
1968 | Барбарелла | Barbarella | Барбарелла |
1969 | Загнаних коней пристрілюють, чи не так? | They Shoot Horses, Don `t They? | Глорія |
1971 | Клют | Klute | |
1972 | Усе відмінно | Tout va bien | |
1973 | Стельярд Блюз | Steelyard Blues | Алан Майерсон |
1973 | Ляльковий будиночок | A Doll's House | Нора Хелмер |
1976 | Синій птах | The Blue Bird | |
1977 | Джулія | Julia | |
1977 | Аферисти Дік та Джейн розважаються | Fun With Dick And Jane | Джейн |
1978 | Повернення додому | Coming Home | |
1978 | Наближається вершник | Comes a Horseman | |
1979 | Китайський синдром | The China Syndrome | Кімберлі Уеллс |
1979 | Електричний вершник | The Electric Horseman | |
1980 | З дев'яти до п'яти | Nine to Five | Джуді Бернлі |
1980 | Вся ця дурниця | Rollover | Лі Вінтерс |
1981 | На золотому озері | On Golden Pond | Челсі Тейер Вейн |
1984 | Ляльковий майстер | The Dollmaker | Герті Невелс |
1985 | Агнець божий | Agnes of God | |
1986 | На наступний ранок | The Morning After | Алекс-«Вівіка» |
1989 | Старий грінго | Old Gringo | Херрієт Уінслоу |
1990 | Стенлі і Айріс | Stanley & Iris | Айріс Кінг |
2002 | У пошуках Дебри Вінгер | Searching for Debra Winger | в ролі самої себе |
2005 | Якщо свекруха — монстр | Monster-in-Law | Віола Філдс |
2007 | Крута Джорджія | Georgia Rule | Джорджія Рендалл |
2015 | Юність | Youth | Бренда Морель |
2015 | Батьки та дочки | Fathers and Daughters | Тедді Стентон |
2018 | Книжковий клуб | Book Club | Вівіан |
2022 | Удача | Luck | Дракониха Бейб (голос) |
2023 | Книжковий клуб: Новий розділ | Book Club: The Next Chapter | Вівіан |
Нагорода | Рік | Категорія | Робота | Результат |
---|---|---|---|---|
Оскар | 1970 | Найкраща жіноча роль | Загнаних коней пристрілюють, чи не так? | Номінація |
1972 | Клют | Перемога | ||
1978 | Джулія | Номінація | ||
1979 | Повернення додому | Перемога | ||
1980 | Китайський синдром | Номінація | ||
1982 | Найкраща жіноча роль другого плану | На золотому озері | Номінація | |
1987 | Найкраща жіноча роль | На наступний ранок | Номінація | |
BAFTA Film Awards | 1968 | Найкраща іноземна акторка | Босоніж в парку | Номінація |
1971 | Найкраща жіноча роль | Загнаних коней пристрілюють, чи не так? | Номінація | |
1972 | Клют | Номінація | ||
1979 | Джулія | Перемога | ||
1980 | Китайський синдром | Перемога | ||
1983 | Найкраща жіноча роль другого плану | На золотому озері | Номінація | |
Золотий глобус | 1962 | Найбільш перспективний новачок | Велика історія | Перемога |
1963 | Найкраща жіноча роль — комедія або мюзикл | Період регулювання | Номінація | |
1966 | Кет Балу | Номінація | ||
1967 | Кожну середу | Номінація | ||
1970 | Найкраща жіноча роль — драма | Загнаних коней пристрілюють, чи не так? | Номінація | |
1972 | Клют | Перемога | ||
1973 | Світова улюблениця в кіно | Н/Д | Перемога | |
1977 | Найкраща жіноча роль — драма | Джулія | Перемога | |
1978 | Світова улюблениця в кіно | Н/Д | Перемога | |
1979 | Найкраща жіноча роль — драма | Повернення додому | Перемога | |
Світова улюблениця в кіно | Н/Д | Перемога | ||
1980 | Н/Д | Перемога | ||
Найкраща жіноча роль — драма | Китайський синдром | Номінація | ||
1982 | Найкраща жіноча роль другого плану | На золотому озері | Номінація | |
1985 | Найкраща жіноча роль у мінісеріалі або телефільмі | Ляльковий майстер | Номінація | |
2016 | Найкраща жіноча роль другого плану | Юність | Номінація | |
2021 | Премія імені Сесіля Б. Де Мілля | Н/Д | Перемога | |
Еммі | 1984 | Найкраща жіноча роль у мінісеріалі або телефільмі | Ляльковий майстер | Перемога |
1995 | Найкраща інформаційна програма | Жіноче століття | Номінація | |
2013 | Найкраща запрошена акторка в драматичному телесеріалі | Новини | Номінація | |
2014 | Номінація | |||
2017 | Найкраща жіноча роль у комедійному телесеріалі | Ґрейс і Френкі | Номінація | |
Премія Гільдії кіноакторів США | 2014 | Найкращий акторський склад у фільмі | Дворецький | Номінація |
2017 | Найкраща жіноча роль у комедійному серіалі | Ґрейс і Френкі | Номінація | |
2018 | Номінація | |||
2019 | Номінація | |||
Супутник | 2016 | Найкраща акторка другого плану | Юність | Номінація |
Кінопремія «Вибір критиків» | 2014 | Найкращий акторський склад | Дворецький | Номінація |
Вибір телевізійних критиків | 2013 | Найкраща запрошена акторка в драматичному телесеріалі | Новини | Перемога |
Венеційський кінофестиваль | 2017 | Почесна нагорода «Золотий лев» | Н/Д | Перемога |
Національна рада кінокритиків США | 2005 | Премія за життєві досягнення в галузі кіно | Н/Д | Перемога |
- ↑ а б Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ а б Deutsche Nationalbibliothek Record #118534238 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ SNAC — 2010.
- ↑ Internet Broadway Database — 2000.
- ↑ Encyclopædia Britannica
- ↑ а б Lundy D. R. The Peerage
![]() | Вікіцитати містять висловлювання від або про: Джейн Фонда |
- Джейн Фонда на сайті IMDb (англ.)
- «Ханойська Джейн» розкриває душу
- Peter Brush. Hating Jane: The American Military and Jane Fonda (англ.)
- Hanoi'd with Jane (англ.)
- Hanoi Jane: Yesterday's Fiery Communist Revolutionary (англ.)
- Текст запису Джейн Фонди з ханойскому радио 22 серпня 1972 року [Архівовано 19 листопада 2010 у Wayback Machine.] (англ.)
|
|
|
|
|
|
|