Міжнародний суд — Вікіпедія
Міжнародний суд | |
---|---|
англ. International Court of Justice фр. Cour internationale de Justice | |
![]() | |
![]() | |
Тип | Міжнародний трибунал головний орган ООНd |
Засновано | 1945 |
Країна | ![]() |
Штаб-квартира | Палац миру |
Розташування | Гаага |
52°05′12″ пн. ш. 4°17′44″ сх. д. / 52.08666666669444112° пн. ш. 4.295555555583° сх. д. | |
Офіційні мови | англійська французька |
Офіс голови | Голова Міжнародного суду ООНd |
Керівник | Nawaf Salamd (6 лютого 2024)[1] |
Членів | 15 (2020)[2] |
Материнська організація | Організація Об’єднаних Націй |
Вебсайт: icj-cij.org | |
![]() | |
![]() |
Міжнародний суд (англ. International Court of Justice, фр. Cour internationale de justice) — головний судовий орган Організації Об'єднаних Націй, до юрисдикції якого входять усі питання, що передаються йому державами, та всі питання, передбачені Статутом ООН і чинними договорами та конвенціями. Цей орган складається з 15 суддів, яких окремо обирають Генеральна Асамблея і Рада Безпеки на дев'ять років. Суддів обирають за рівнем кваліфікації, а не за національною ознакою. Проте не може бути обрано двоє суддів з однієї країни. Суд розташований у місті Гаага (Нідерланди). Країни-члени можуть передавати на розгляд Міжнародного суду справи про прикордонні суперечки, право на рибну ловлю, право на корисні копалини та інші спірні питання. Генеральна Асамблея або Рада Безпеки можуть консультуватися з Міжнародним Судом з будь-якого питання.
Офіційні мови Суду — французька й англійська.
Повний список держав членів та рік вступу до Міжнародного суду доступний у виданні: ISBN 978-92-1-157268-1 Nde vente seles number:1076 ANNUAIRE YEARBOOK 2013—2014
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/f/fc/IstorICJ.jpg/274px-IstorICJ.jpg)
Міжнародний суд ООН — один із шести головних органів ООН і головний судовий орган цієї організації. Заснований 1945 року замість Постійної палати міжнародного правосуддя (ППМП) при Лізі Націй, що існувала до Другої світової війни. У жовтні 1945 року вона на своїй останній сесії ухвалила рішення про передачу своїх архівів і майна Суду, який також мав засідати в Палаці миру в Гаазі.
31 січня 1946 року судді Палати пішли у відставку і 5 лютого 1946 року Генеральна Асамблея і Рада Безпеки ООН вибрали перших членів Міжнародного Суду. У квітні 1946 року Постійна палата була офіційно розпущена, і Суд, зібравшись на перше засідання, вибрав своїм Головою суддю Хосу Густава Герроро (Сальвадор), який був останнім головою попередньої міжнародної судової установи. Перше засідання було проведене 18 квітня 1946 року.
Суд формується і діє відповідно до свого Статуту, який є невід'ємною частиною Статуту ООН. Статут Міжнародного Суду був підписаний 26 червня 1945 року і набув чинності 24 жовтня 1945 року.
Сторонами в справах, що розглядаються Судом, можуть бути тільки держави. Суд уповноважений:
- розглядати правові суперечки між державами, що пов'язані з порушенням міжнародних договорів і зобов'язань або виникають при їх тлумаченні;
- ухвалювати обов'язкові до виконання рішення за всіма спорами, які передаються державами на його розгляд;
- давати консультативні, що не мають обов'язкової сили вироку з правових питань на прохання Генеральної Асамблеї ООН, Ради Безпеки і інших органів ООН з дозволу ГА ООН.
До суду можуть звертатися учасники його Статуту, до числа яких автоматично входять всі члени ООН. Держава, що не є членом ООН, може стати учасником Статуту на умовах, що визначаються у кожному окремому випадку ГА ООН за рекомендацією РБ ООН. Всі держави учасники Статуту Міжнародного Суду можуть бути сторонами в справах, що розглядаються ним. Інші держави можуть передавати на його розгляд справи на умовах, що визначає РБ ООН. Крім того, РБ ООН може рекомендувати передати на розгляд Суду будь-яку юридичну суперечку.
Розгляд порушується одним з двох таких способів:
- За допомогою повідомлення про спеціальну угоду: спеціальна угода є двосторонньою за своїм характером, укладається державами, охочими спільно представити спір на розгляд Суду, і складається з одного тексту питань, які вони погодилися передати на розгляд Суду; будь-яка з цих держав може порушити розгляд, повідомивши Секретаріат про цю угоду;
- За допомогою заяви: заява, яка є односторонньою за своїм характером, подається державою проти іншої держави на основі юрисдикційної статті в договорі або заяв в рамках системи «факультативної обмовки».
У документах, що супроводжуються листом міністра закордонних справ відповідної держави або його посла в Гаазі, має вказуватися точний предмет суперечки та назви сторін. Заява повинна бути докладнішою, ніж спеціальна угода: крім вищезазначених елементів, держава заявник повинно вказати підстави наявності, на його думку, у Суду юрисдикції. Воно повинне також вказати точний характер претензії та представити короткий виклад фактів і підстав, що лежать в основі цієї претензії.
Секретар негайно супроводить спеціальну угоду або заяву іншій стороні й суддям, а також Генеральному секретареві Організації Об'єднаних Націй і всім державам членам, що мають право звертатися до Суду. Він включає справу в загальний список Суду та інформує пресу.
Рішення Суду є обов'язковим для відповідних сторін. У статті 94 Статути Організації Об'єднаних Націй передбачається, що «кожен член Організації зобов'язується виконати рішення Суду у тій справі, в якій він є стороною». Будь-яка держава, незалежно від того, чи є вона членом Організації Об'єднаних Націй чи ні, яка вважає, що інша сторона не виконала рішення Суду, може довести це питання до відома Ради Безпеки. Остання, якщо визнає це необхідним, може зробити рекомендації або вирішити про вживання заходів для виконання рішення.
При розгляді справи та винесення ухвал Суд застосовує джерела права, які визначені в статті 38 його Статуту, а саме:
- міжнародні конвенції та договори;
- міжнародний звичай;
- загальні принципи права, визнані цивілізованими націями;
- судові рішення і доктрини найкваліфікованіших фахівців з міжнародного права.
Крім того, у разі домовленості сторін суперечки, Суд може вирішувати справу на основі принципу ex aequo et bono, тобто по справедливості, не обмежуючи себе нормами міжнародного права, що діють.
У складі Суду 15 суддів. Вони обираються ГА ООН і РБ ООН, що голосують незалежно одна від одної. Для того, щоб бути обраним, кандидат повинен отримати абсолютне число голосів в обох органах. У цілях забезпечення спадкоємності у складі Суду не всі терміни повноважень 15 суддів закінчуються в один і той же час. Кожні три роки проводяться вибори однієї третини членів Суду.
Одним з головних принципів формування складу суду є принцип представництва в Суді найголовніших форм цивілізації й основних правових систем світу. Так, місця в Суді розподілені по головних регіонах світу: три члени від Африки, два члени від Латинської Америки, три члени від Азії, п'ять членів від Західної Європи й інших держав включаючи Канаду, Сполучені Штати, Австралію і Нову Зеландію і двох членів від Східної Європи (включно з Росією). З лютого 2018 року до складу Суду входять чотири судді з Групи західноєвропейських та інших держав і чотири з Групи держав Азіатсько-Тихоокеанського регіону.[3] У 2023 році, представника Росії вперше в історії не обрали до складу Міжнародного суду ООН[4].
Члени Суду не можуть виконувати жодних політичних або адміністративних обов'язків і виступають як особи, а не як представники держав, громадянами яких вони є, проте серед суддів не може бути більше одного громадянина будь-якої держави. До роботи судді залучаються також тимчасові судді.
Стаття 31 Статуту встановлює процедуру, відповідно до якої судді ad hoc розглядають спірні справи, що перебувають на розгляді суду. Система дозволяє будь-якій стороні у спірній справі (якщо вона не має у складі суду свого громадянина) обрати одну додаткову особу, яка буде суддею лише у цій справі. Таким чином, в одній справі може засідати до сімнадцяти суддів.
Ця система може здатися дивною у порівнянні з національними судовими процесами, але її мета полягає в тому, щоб заохотити держави подавати справи до суду. Наприклад, якщо держава знає, що вона матиме суддю, який може брати участь у дебатах і запропонувати іншим суддям місцеві знання та розуміння перспективи держави, вона може з більшим бажанням підкоритися юрисдикції цього суду. Хоча ця система не дуже добре узгоджується з судовою природою органу, вона, як правило, не має великого практичного значення. Судді ad hoc зазвичай (але не завжди) голосують на користь держави, яка їх призначила, і таким чином нівелюють один одного[5].
Необхідність у введенні в судовий процес суддів ad hoc забезпечує дотримання одного з головних принципів функціонування Суду - принципу рівності сторін. Часто деякі судді ad hoc після завершення розгляду справи обиралися членами Суду.
Як правило, суд засідає у повному складі, але протягом останніх п'ятнадцяти років він іноді засідав у складі палати. Статті 26-29 статуту дозволяють суду утворювати менші палати, зазвичай з 3 або 5 суддів, для розгляду справ. Стаття 26 передбачає два типи палат: по-перше, палати для розгляду спеціальних категорій справ, а по-друге, створення спеціальних палат для розгляду конкретних спорів. Палати, за згодою сторін, можуть засідати та виконувати свої функції в інших місцях, крім Гааги.
У 1993 році відповідно до статті 26(1) Статуту Міжнародного Суду була створена спеціальна палата для розгляду конкретно екологічних справ, яка періодично відтворювалася до 2006 року. Протягом 13 років, однак, жодна держава ніколи не просила, щоб справа розглядалася нею. У зв'язку з цим у 2006 році Суд вирішив не проводити вибори до цієї Палати.
Спеціальні палати скликаються частіше. Наприклад, палати використовувалися для розгляду справи про затоку Мен (Канада/США). У цій справі сторони чітко заявили, що відкличуть справу, якщо суд не призначить суддів до складу палати, прийнятної для сторін. Рішення палати можуть мати або менший авторитет, ніж рішення повного складу Суду, або обмежувати належне тлумачення універсального міжнародного права з урахуванням різноманітних культурних і правових перспектив. З іншого боку, використання палат може сприяти більшій кількості звернень до суду і, таким чином, покращити вирішення міжнародних спорів[6].
Члени Суду користуються дипломатичними привілеями, імунітетами та пільгами. У Нідерландах Голова суду має старшинство перед усіма послами, акредитованими при короні Нідерландів.
Щорічний оклад членів Міжнародного суду становить 160 000 доларів США (станом на 2000 рік). Голова Суду отримує спеціальну надбавку. Після виходу на пенсію судді отримують щорічну пенсію, яка після дев'ятирічного терміну служби становить половину окладу. Судді, які пропрацювали 18 років і більше, мають право на пенсію в розмірі двох третин від їхнього окладу. Рішення про оклади та надбавки ухвалює Генеральна Асамблея ООН.
Станом на 6 листопада 2021 року склад суду наступний:[7][8]
Ім'я | Громадянство | Посада | Початок терміну | Кінець терміну |
---|---|---|---|---|
Петер Томка | ![]() | Член | 2003 | 2030 |
Патрік Ліптон Робінсон | ![]() | Член | 2015 | 2024 |
Юдзі Івасава | ![]() | Член | 2018 | 2030 |
Роні Абрахам | ![]() | Член | 2005 | 2027 |
Гіларі Чарльзворт (замінила Джеймса Кроуфорда ) | ![]() | Член | 2021 | 2024 |
Мохамед Беннуна | ![]() | Член | 2006 | 2024 |
Кирило Геворгян | ![]() | Віцеголова* | 2015 | 2024 |
Леонардо Немер Калдейра Брант (замінив Антоніу Аугусту Кансаду Тріндаді ) | ![]() | Член | 2022 | 2027 |
Абдулкаві Юсуф | ![]() | Член | 2009 | 2027 |
Наваф Салам | ![]() | Член | 2018 | 2027 |
Сюе Ханьцінь | ![]() | Член | 2010 | 2030 |
Джоан Донохью | ![]() | Голова* | 2010 | 2024 |
Георг Нольте | ![]() | Член | 2021 | 2030 |
Юлія Себутінде | ![]() | Член | 2012 | 2030 |
Філіп Готьє | ![]() | Реєстратор | 2019 | 2026 |
*На 2021–2024 роки |
Суд шляхом таємного голосування, в якому беруть участь всі 15 суддів Міжнародного суду ООН, обирає строком на три роки голову і віцеголову (заступника) Суду, які можуть бути переобрані. Суд призначає свого секретаря.
8 лютого 2021 року, на посаду голови Міжнародного суду ООН, була обрана американка Джоан Донохью (англ. Joan Donoghue). Заступником нового голови суду був вибраний 67-річний російський суддя Кирило Геворгян.
Голова суду
# | Голова суду | Початок терміну | Кінець терміну | Країна |
---|---|---|---|---|
1 | Хосе Густаво Герреро | 1946 | 1949 | ![]() |
2 | Жюль Басдеван | 1949 | 1952 | ![]() |
3 | Арнольд Макнейр | 1952 | 1955 | ![]() |
4 | Грін Хекворт | 1955 | 1958 | ![]() |
5 | Хельге Клястад | 1958 | 1961 | ![]() |
6 | Богдан Вінярський | 1961 | 1964 | ![]() |
7 | Персі Спендер | 1964 | 1967 | ![]() |
8 | Хосе Бустаманте і Ріверо | 1967 | 1970 | ![]() |
9 | Мухаммед Зафарулла Хан | 1970 | 1973 | ![]() |
10 | Манфред Лакс | 1973 | 1976 | ![]() |
11 | Едуардо Хіменес де Аречага | 1976 | 1979 | ![]() |
12 | Хамфрі Волдок | 1979 | 1981 | ![]() |
13 | Таслім Еліас | 1982 | 1985 | ![]() |
14 | Нагендра Сінгх | 1985 | 1988 | ![]() |
15 | Хосе Руда | 1988 | 1991 | ![]() |
16 | Роберт Дженнінгс | 1991 | 1994 | ![]() |
17 | Мохаммед Беджауї | 1994 | 1997 | ![]() |
18 | Стівен Швебель | 1997 | 2000 | ![]() |
19 | Гілберт Гійом | 2000 | 2003 | ![]() |
20 | Ши Цзюйонг | 2003 | 2006 | ![]() |
21 | Розалін Хіггінс | 2006 | 2009 | ![]() |
22 | Хісаші Овада | 2009 | 2012 | ![]() |
23 | Петер Томка | 2012 | 2015 | ![]() |
24 | Ронні Абрахам | 2015 | 2018 | ![]() |
25 | Абдулкаві Юсуф | 2018 | 2021 | ![]() |
26 | Джоан Донохью | 2021 | 2024 | ![]() |
27 | Наваф Салам | 2024 | ![]() |
Більша частина справ, які розглядає Суд, стосується територіальних і прикордонних суперечок. Значне число пов'язане з морськими суперечками та питаннями, що стосуються морського права. Інша група справ пов'язана з питаннями державної юрисдикції та дипломатичного і консульського права. Найважливіші суперечки в практиці Суду стосувалися тверджень про незаконне застосування сили. Крім того, до Суду поводяться з проханнями винести ухвалу по претензіях комерційного характеру або претензіям приватно-правового характеру до однієї держави, яка підтримує іншу державу.
- 1980: скарга Сполучених Штатів на те, що Іран затримує американських дипломатів у Тегерані в порушення міжнародного права.
- 1982: Суперечка між Тунісом і Лівією щодо розмежування континентального шельфу між ними.
- 1989: скарга Ірану після збиття рейсу 655 авіакомпанії Iran Air ракетним крейсером ВМС США[9].
- 1984: Суперечка щодо морського кордону, що розділяє США та Канаду в районі затоки Мен.
- 1999: Скарга Федеративної Республіки Югославії проти держав-членів Організації Північноатлантичного договору щодо їхніх дій у війні в Косово. У цьому було відмовлено 15 грудня 2004 року через відсутність юрисдикції, оскільки СРЮ не була учасником статуту Міжнародного суду на момент подання заяви[10].
- 2011: Скарга Республіки Північна Македонія (колишня Югославська Республіка Македонія) про те, що накладання Грецією вето на її вступ до НАТО порушує Тимчасову угоду від 13 вересня 1995 між двома країнами. Рішення по скарзі було прийнято на користь Північної Македонії 5 грудня 2011 року
- 2005: Скарга Демократичної Республіки Конго про те, що її суверенітет був порушений Угандою і що ДРК втратила ресурси на мільярди доларів було вирішено на користь ДРК.
- 2017: Скарга Республіки Індія щодо вироку військового суду Пакистану щодо смертної кари щодо громадянина Індії Кулбхушана Джадхава (за звинуваченнями у шпигунстві та підривній діяльності)[11].
- Процес «Румунія проти України»
- 3 лютого 2009 року Міжнародний Суд ухвалив рішення по справі Румунії проти України стосовно делімітації чорноморського шельфу[12].
- Справа «Україна проти Російської Федерації» (Міжнародний Суд)
- 16 січня 2017 року Україна подала позов до Міжнародного суду ООН з метою притягнення Російської Федерації до відповідальності за вчинення актів тероризму і дискримінації протягом її незаконної агресії проти України[13]. Серед скоєних російськими бойовиками актів тероризму на території України були згадане збиття літака малайзійських авіаліній рейсу MH17, обстріли житлових районів Маріуполя та Краматорська, знищення цивільного пасажирського автобуса неподалік від Волновахи та смертоносний вибух під час мирного зібрання в Харкові[13].
- У січні 2024 року Міжнародний суд ООН оголосив рішення у справі
Україна проти Росії та «Застосуванні Міжнародної конвенції щодо боротьби з фінансуванням тероризму та Міжнародної конвенції щодо подолання усіх форм расової дискримінації».[14][15]
- Справа «Україна проти Російської Федерації» щодо інциденту у Керченській протоці
- 16 квітня 2019 року Україна подала позов до спеціального міжнародного суду ООН — Міжнародного трибуналу ООН з морського права (МТМП) — з метою притягнення Російської Федерації до відповідальності за Конвенцією ООН з морського права відповідно додатку VII Конвенції, щодо порушення імунітету трьох українських військово-морських суден та 24 членів їхніх екіпажів. 10 травня 2019 року відбулись попередні слухання та 25 травня 2019 МТМП виніс термінове рішення про «запобіжні заходи» — зобов'язав РФ негайно відпустити українських моряків, повернути катери, надати попередній звіт про виконання заходів щонайпізніше 25 червня 2019 року. 7 вересня 2019-го РФ звільнила полонених моряків. Справу по суті розглядає Арбітражний суд ППТС, сформований відповідно до додатку VII Конвенції ООН.
- Справа «Україна проти Російської Федерації» щодо зловживання Конвенції про геноцид (Міжнародний Суд)
- 26 лютого 2022 рік. Судовий процес проти РФ через вторгнення російських військ в Україну — позов України проти Росії за порушення Конвенції про геноцид 1948 року, сторонами якої є як Україна, так і Росія, через неправдиві заяви про геноцид як привід для вторгнення в Україну[16]. Міжнародна асоціація дослідників геноциду підтримала Україну, яка просила про прискорені тимчасові заходи, які зобов'язали б Росію зупинити погіршення ситуації та захистити цивільне населення[17]. Російські представники з'явитися відмовилися[18]. 16 березня 2022 року, Міжнародний суд ООН наказав Росії «негайно припинити військові операції», проголосувавши 13 голосами проти 2, причому російські та китайські судді були в опозиції[19][20]. Наказ є обов'язковим для Росії, але Міжнародний суд ООН не може його виконати[21].
- Позов Канади, Швеції, України та Сполученого Королівства щодо збиття літака рейсу PS752
- 5 липня 2023 року — спільний позов проти Ірану щодо відповідальності за дії та бездіяльність, які порушили міжнародне право, щодо збиття літака рейсу PS752 двома ракетами класу «земля-повітря», які випустили члени Аерокосмічних сил Корпусу вартових Ісламської революції. Відповідно до Конвенції про боротьбу з незаконними актами[en], спрямованими проти безпеки цивільної авіації 1971 року[22].
- ↑ Judge Nawaf Salam elected President of the International Court of Justice
- ↑ https://www.icj-cij.org/index.php/members
- ↑ Міжнародний суд ООН як механізм розслідування порушень прав людини: склад суду. Експертний центр з прав людини. 20 грудня 2023.
- ↑ РФ уперше в історії "пролетіла" на виборах суддів Міжнародного суду ООН. 09.11.2023, 21:42
- ↑ Eric A. Posner and Miguel F. P. de Figueiredo. Is the International Court of Justice Biased?
- ↑ [Schwebel S "Ad Hoc Chambers of the International Court of Justice" (1987) 81 American Journal of International Law 831]
- ↑ Current Members | International Court of Justice. web.archive.org. 29 листопада 2017. Архів оригіналу за 29 листопада 2017. Процитовано 7 червня 2023.
- ↑ General Assembly, in Second Secret Ballot Round, Elects Five Judges to Serve Nine-Year-Long Terms on International Court of Justice | UN Press. press.un.org. Процитовано 7 червня 2023.
- ↑ Aerial Incident of 3 July 1988 (Islamic Republic of Iran v. United States of America). www.icj-cij.org. Процитовано 7 червня 2023.
- ↑ International Court of Justice. web.archive.org. 3 лютого 2014. Архів оригіналу за 3 лютого 2014. Процитовано 7 червня 2023.
- ↑ Kulbhushan Jadhav: Kulbhushan Jadhav latest news, photos & videos. The Times of India (англ.). Процитовано 7 червня 2023.
- ↑ The Court establishes the single maritime boundary delimiting the continental shelf and exclusive economic zones of Romania and Ukraine (PDF). Міжнародний Суд. 3 лютого 2009. Архів оригіналу (PDF) за 25 червня 2013.
{{cite web}}
: Cite має пусті невідомі параметри:|accessyear=
та|accessmonthday=
(довідка) - ↑ а б Україна подала позов проти Російської Федерації до Міжнародного суду ООН - Новини. Міністерство закордонних справ. 16 січня 2017. Архів оригіналу за 18 січня 2017. Процитовано 17 січня 2017.
- ↑ Суд ООН у Гаазі виніс рішення за позовом України проти Росії.
- ↑ Суд ООН оголосив дату рішення за позовом України проти РФ щодо Криму і Донбасу. Європейська правда (англ.). 25 січня 2024.
- ↑ Milanovic, Marko (27 лютого 2022). Ukraine Files ICJ Claim against Russia. EJIL: Talk! (English) . Процитовано 7 червня 2023.
- ↑ Wintour, Patrick; editor, Patrick Wintour Diplomatic (7 березня 2022). International court of justice to fast-track ruling on Russian invasion. The Guardian (брит.). ISSN 0261-3077. Процитовано 7 червня 2023.
- ↑ Russia snubs UN court hearings in case brought by Ukraine. AP NEWS (англ.). 7 березня 2022. Процитовано 7 червня 2023.
- ↑ https://www.icj-cij.org/public/files/case-related/182/182-20220316-ORD-01-00-EN.pdf
- ↑ ICJ orders Russia to suspend invasion of Ukraine – DW – 03/16/2022. dw.com (англ.). Процитовано 7 червня 2023.
- ↑ Guerre en Ukraine, en direct : à Marioupol, un théâtre dans lequel s’étaient réfugiés « plus d’un millier de personnes » visé par des bombardements. Le Monde.fr (fr-FR) . Процитовано 7 червня 2023.
- ↑ Катастрофа літака МАУ: до суду ООН надійшов позов проти Ірану від України, Канади, Швеції та Британії. Еспресо TV. 5 липня 2023.
- О. В. Задорожній. Міжнародний суд ООН // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т./Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К.:Знання України, 2004 — Т.2 — 812с. ISBN 966-316-045-4
- О. О. Мережко. Консультативні висновки Міжнародного Суду ООН // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т. /Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К: Знання України, 2004 — Т.1 — 760с. ISBN 966-316-039-X
- В. С. Ржевська. Міжнародне судове рішення // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т./Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К.:Знання України, 2004 — Т.2 — 812с. ISBN 966-316-045-4
- United Nations, ред. (November 2016). Yearbook of the International Court of Justice 2013-2014. Bernan Distribution/United Nations. ISBN 978-92-1157268-1.
- Міжнародний суд ООН // Юридична енциклопедія : [у 6 т.] / ред. кол.: Ю. С. Шемшученко (відп. ред.) [та ін.]. — К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 2001. — Т. 3 : К — М. — 792 с. — ISBN 966-7492-03-6.
- Міжнародний Суд, офіційний сайт
- Перелік справ, що були розглянуті судом від його утворення в 1946 році
- Гаазький портал правосуддя: Акалемічний погляд гаазьких організацій, що опікуються міжнародним миром, правосуддям та безпекою.
- Справа по позову Румунії проти України щодо розмежування чорноморського шельфу