Францішек Міхал Пражмовський — Вікіпедія
Францішек Міхал Пражмовський | |
---|---|
![]() | |
Єпископ Луцький | |
1696 — 1701 | |
Народився | 17 століття або 1646 Пражмув, Ґміна Пражмув, Пясечинський повіт, Мазовецьке воєводство, Республіка Польща |
Помер | 1701 або 3 вересня 1701 Янів Підляський, Республіка Польща |
Відомий як | католицький священник, католицький священник, католицький диякон, католицький єпископ |
Країна | Річ Посполита |
Професія | священник |
Релігія | католицтво |
Францішек Міхал Пражмовський (герб Беліна; нар. в Пражмуві — 3 вересня 1701, Янів Підляський) — єпископ РКЦ, абат Бенедиктинського монастиря в Сецехуві, Секретар великий коронний (з 1669), королівський секретар, гнієстський пробст Гнезно, Краківський канонік[1], президент Центрального коронного трибуналу[1] у 1668, 1669, 1676, 1679, 1681, 1685, 1690, 1696[2], дипломат.
Син Анджея, каштеляна Варшави. Брат Примаса Миколая Пражмовського, воєводи Плоцького Самуеля Єжи Пражмовського.
Закінчивши філію Краківської академії в Єдлінську, Пражмовський вивчав теологію у Відні, а потім поїхав на навчання до Риму.
Після повернення, під час «шведського потопу», завдяки підтримці свого брата Миколая, Пражмовський став королівський секретарем у Сілезії.
У травні 1656 супроводжував свого брата в дипломатичній місії до трансільванського князя Ракоці Дєрдя ІІ. У 1658 — схоластик Плоцький.
28 травня 1662 — висвячений на священника.
У 1667 Пражмовський вирушив у якості посла до імператора Леопольда I Габсбурзького та деяких німецьких князів у зв'язку з турецько-татарською загрозою.
20 березня 1668 брат Пражмовського призначив його абатом в Сецехуві, а потім настоятелем колегіального костелу Св. Міхала у Вавелі.
18 січня 1669 вирушив у складі місії до Відня, Регенсбурга, Баварії та Зальцбурга з проханням про допомогу у війні проти Туреччини та Кримського ханства.
У травні 1669 Пражмовський був призначений курфюрстом Міхала Корибута Вишневецького на Черській землі[3].
У 1674 під час виборів Пражмовський виступав за обрання королем Яна III Собеського. Брав участь у коронаційному сеймі 1676 року.
5 липня 1697 підписав у Варшаві оголошення про підтримку вільних виборів, де закликав шляхту до конгресу на захист порушених прав Речі Посполитої[4].
У 1691, коли Андрій Хризостом Залуський став єпископом Плоцьким, Пражмовський спочатку мав взяти на себе Київську єпархію, але цього не сталося.
У 1691 Пражмовський був призначений єпископом Луцьким; отримав папську комісію до 24 вересня 1696, вступивши на посаду 1697 року.
Пішов у відставку з гнезненського пресвітерію, однак утримував протягом 5 років абатство у Сецехуві і Краків.
Помер у Яневі над Бугом, постійній резиденції Луцьких єпископів, і був похований у тамтешній колегіальній церкві.[5]
- ↑ а б Urzędnicy centralni i nadworni Polski XIV—XVIII wieku, Kórnik 1992, s. 148.
- ↑ Jan Korytkowski, Prałaci i kanonicy katedry metropolitalnej gnieźnieńskiej od roku 1000 aż do dni naszych. Podług źródeł archiwalnych. t. 1, Gniezno 1883, s. 407.
- ↑ Porządek na seymie Walnym Electiey. Między Warszawą a Wolą przez opisane artykuły do samego tylko aktu Elekcyey należące uchwalony y postanowiony, roku […] 1669 [słow.] dnia wtorego […] maia, [b.n.s].
- ↑ Obwieszczenie do poparcia wolney elekcyey roku Pańskiego tysiącznego sześćsetnego dziewięćdziesiątego siodmego. [Inc.:] Actum in castro Ravensi sub interregno feria quinta post festum sanctae Margarethae […] proxima anno Domini millesimo sexcentesimo nonagesimo septimo. [b.n.s]
- ↑ Biografia w iPSB
|