Подільська губернія — Вікіпедія
Подільська губернія | |
Герб | |
![]() | |
Дата створення / заснування | 12 (23) грудня 1796 |
---|---|
![]() | |
Країна | ![]() ![]() ![]() |
Столиця | Кам'янець-Подільськ і Вінниця |
Адміністративна одиниця | Російська імперія Українська СРР УНР |
Кількість населення | 3 018 299 осіб[1] |
На заміну | Подільське воєводство |
Час/дата припинення існування | 1 серпня 1925 |
Площа | 42 020 586 770 квадратний метр |
![]() | |
![]() | |
Категорія мап на Вікісховищі | d |
![]() |
Координати: 48°40′ пн. ш. 26°35′ сх. д. / 48.667° пн. ш. 26.583° сх. д.
Поді́льська губе́рнія — українська губернія на території східного Поділля: від 1797 року входила до Російської імперії, після Української революції в складі УНР; Української Держави, потім до 1925 року — в складі УСРР. Нині це переважно територія Хмельницької, Вінницької, частково Одеської, Кіровоградської, Миколаївської областей та Молдови.
Межувала на заході з Австро-Угорщиною (Королівство Галичини і Володимирії), причому протягом близько 180 км межу складала річка Збруч, ліва притока Дністра; на півночі — з Волинською губернією, на сході — з Київською губернією, на південному сході і частково на півдні — з Херсонською, на південному заході — з Бессарабською губернією, від якої відділялася річкою Дністер.
Межею між Подільською та Херсонською губерніями були річки Кодима та Ягорлик, повторюючи південний кордон Речі Посполитої з Єдисаном
- до Бучацького миру 1672 та після Карловицького конгресу 1699 — з Османською імперією
- у 1774—1783 роках, після Кючук-Кайнарджійського договору — з Кримським Ханством
- у 1783-91 роках, після анексії Кримського Ханства Росією і до Ясського договору — з Османською імперією
- у 1792-93 роках, до другого поділу Польщі — з Катеринославським намісництвом Російської імперії.
Площа — 42 400 км².
Рельєф поверхні дуже складний завдяки, головним чином, розмиваючій діяльності річок. Загалом площу губернії представляло піднесене плато, що трохи знижувалося у напрямку з північного заходу до південного сходу і було перетнуте численними і глибокими річковими долинами; плато це продовжувалося на північ у Волинську губернію, на північний схід в Київську, на захід зливалося з Галицькою височиною, але з Карпатами ні орографічного, ні геологічного зв'язку не мало. Найбільш піднесені точки губернії знаходилися на північному заході.
У глибоких долинах річок абсолютні висоти спускалися до 121 м. Від вододілів між головними річками йшли на всі боки пологі схили, які потім круто обривалися в річкові долини. Південна частина губернії (по Дністру і його притоках) була сильніше порізана долинами і більш розчленована, ніж північна. У Кам'янець-Подільському повіті проходив чудовий ланцюг загострених горбів (мшанкових атолів), відомих під ім'ям Товтрів, або гір Медоборських. Великих низовин в Подільській губернії не було.
Найголовніші річки: Дністер і Південний Буг.
Дністер належав Подільській губернії впродовж 442,7 км (від гирла Збруча до гирла Ягорлика), складаючи природну її межу з Бессарабською губернією, і на всьому цьому протязі був судноплавним. Найважливіші його притоки в межах Подільської губернії — Збруч, Смотрич, Юшечка, Калюс, Лядава, Мурафа і Ягорлик, всі вони несудноплавні, текли вельми швидко в глибоких ущелинах і живилися не тільки атмосферними, але і ґрунтовими водами.
Буг протікав в Подільській губернії впродовж 542 км. (від с. Глядки до гирла Синюхи), був несудноплавним, з повільною течією, в болотистих берегах; такі ж і його притоки — Вовк, Бужок, Іква, Снівода, Десна, Згар, Рів, Соб, Синюха, Кодима.
Озер в Подільській губернії не було; з боліт найзначніші знаходились по річці Вовк, в Проскурівському повіті; по притоках Бугу було багато ставків.
Переважають сірі лісові ґрунти та чорноземи опідзолені. Геологічна будова Подільської губернії була досить складна і різноманітна. По р. Бугу і деяких його притоках виступали граніти; у глибокій долині Дністра і по його притоках оголювалися силурійські і крейдяні відкладення; велика частина губернії була покрита третинними відкладеннями, що складалися головним чином з вапняків (у східній смузі губернії — з пісків так званого Балтського ярусу); у Вінницькому, Брацлавському і Гайсинському повітах зустрічалися піски, ймовірно, нижньотретинні, рясні підземні води витікали у вигляді джерел на верхньому спаї силурійських відкладень. З корисних копалини в Подільській губернії зустрічалися будівельні камені щільні вапняки, третинні м'які «пильні камені», літографський камінь, гіпс, фосфорити, жерновики).
Ліси складалися майже виключно з листяних порід (дуб, граб, берест, ясен, клен, береза, липа, осика, верба, черешня і ін.).
Ліси становили всього 11,7 % загальної площі зручних земель; вони були розподілені досить рівномірно. Найменше лісів було в повітах Проскурівському (5,7 %) і Балтському (7,9 %). Великих суцільних просторів лісів і боліт не було.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f3/1900_%D0%A3%D0%BA%D1%80_%D0%B0%D0%B4%D0%BC_%D0%BF%D0%BE%D0%B4%D1%96%D0%BB.png/200px-1900_%D0%A3%D0%BA%D1%80_%D0%B0%D0%B4%D0%BC_%D0%BF%D0%BE%D0%B4%D1%96%D0%BB.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/fb/1897-2001_%D0%A3%D0%BA%D1%80_%D0%BC%D1%96%D1%81%D1%82%D0%B0.png/200px-1897-2001_%D0%A3%D0%BA%D1%80_%D0%BC%D1%96%D1%81%D1%82%D0%B0.png)
Центр — Кам'янець-Подільський до 1914, до 1925 — Вінниця.
У 1820 році губернія складалася з 12 повітів[2]. Після Польського повстання 1830—1831 у представників польської шляхти, що підтримали його, були конфісковані маєтки, на основі яких створено 3 округи військових поселень з центрами в Ладижині Гайсинського повіту, Меджибожі Летичівського повіту і Саврані Балтського повіту. У 1880 губернія складалася з 12 повітів, в межах яких нараховувалося 12 повітових і 2 заштатних (приписних) міста і 83 містечка. У 1905 році було 12 повітових і 5 заштатних міст, одне безповітове місто Жмеринка та 121 містечко[3]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1c/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B0_%D0%B2%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%B5%D0%B9_%D0%9F%D0%BE%D0%B4%D0%BE%D0%BB%D1%8C%D1%81%D0%BA%D0%BE%D0%B9_%D0%B3%D1%83%D0%B1%D0%B5%D1%80%D0%BD%D0%B8%D0%B8.jpg/300px-%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B0_%D0%B2%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%B5%D0%B9_%D0%9F%D0%BE%D0%B4%D0%BE%D0%BB%D1%8C%D1%81%D0%BA%D0%BE%D0%B9_%D0%B3%D1%83%D0%B1%D0%B5%D1%80%D0%BD%D0%B8%D0%B8.jpg)
Згідно перепису 1897 року, в склад губернії входило 12 повітів:
№ | Повіт | Повітове місто | Площа, верст² | Населення[4] (1897), осіб |
---|---|---|---|---|
1 | Балтський | Балта (23 363 осіб) | 6824,1 | 391 018 |
2 | Брацлавський | Брацлав (7863 осіб) | 2706,3 | 241 868 |
3 | Вінницький | Вінниця (30 563 осіб) | 2619,3 | 248 314 |
4 | Гайсинський | Гайсин (9 374 осіб) | 2972,7 | 248 142 |
5 | Кам'янець-Подільський | Кам'янець-Подільськ (35 934 осіб) | 2534,3 | 266 350 |
6 | Летичівський | Летичів (7 248 осіб) | 2371,7 | 184 477 |
7 | Літинський | Літин (9420 осіб) | 2919,0 | 210 502 |
8 | Могилівський | Могилів-на-Дністрі (22 315 осіб) | 2413,0 | 227 672 |
9 | Ушицький | Нова Ушиця (6371 осіб) | 2495,7 | 223 312 |
10 | Ольгопільский | Ольгопіль (8134 осіб) | 3521,9 | 284 253 |
11 | Проскурівський | Проскурів (22 855 осіб) | 2364,6 | 226 091 |
12 | Ямпільський | Ямпіль (6 605 осіб) | 3179,1 | 266 300 |
31 січня 1923 року були ліквідовані Литинський, Летичівський, Ушицький, Ямпольський, Жмеринський і Ольгопільський повіти.[5]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/6/64/Coat_of_Arms_of_Podolia_Governorate.png)
- 01.09.1915–1917 Олександр Петрович М'якінін, губернатор
- 12.09.1911–1915 Олексій Миколайович Ігнатьєв (1874—1948), губернатор
- 1908—1914 Федір Федорович Трепов (13.05.1854–1938), генерал-губернатор
- 1905—1908 Володимир Олександрович Сухомлинов (4.08.1848—2.02.1926), генерал—губернатор
- 06.1904— .05.1905 Миколай Васильович Клейгельс (25.11.1850—20.07.1916), генерал—губернатор
- 14.02.1901—.09.1911 Олександр Олександрович Ейлер (5.02.1855—28.03.1920), губернатор
- 1898—1904 Михайло Іванович Драгомиров (8.11.1830–15.10.1905), генерал-губернатор
- 9.04.1896— 9.02.1901 Михайло Костянтинович Сем'якін, губернатор
- 17.02.1894—25.11.1895 Олександр Олексійович Баумгартен, губернатор
- 23.09.1892—31.01.1894 Олександр Олексійович Наришкін (1839—1916), губернатор
- 08.1889— .12.1897 Олексій Павлович Ігнатьєв (22.05.1842—9.12.1906), генерал-губернатор
- 5.06.1885—31.08.1892 Василь Матвійович Глинка (1836—1902), губернатор
- 24.07.1884— 5.06.1885 Віктор Вільгельмович фон Валь (1840—7.02.1915), губернатор
- 8.07.1882–19.07.1884 Дмитро Миколайович Батюшков, губернатор
- 01.1881–15.07.1888 Олександр Романович Дрентельн, (7.03.1820–15.07.1888) генерал-губернатор
- 15.06.1879–18.06.1882 Леонід Олександрович Милорадович (19.12.1841—7.04.1908), губернатор
- 09.1877—.01.1881 Михайло Іванович Чертков (2.08.1829–16.10.1905), тимчасовий генерал-губернатор
- 23.08.1877—23.05.1879 Сергій Миколайович Гудим-Левкович, губернатор
- 11.05.1873— 8.08.1877 Олександр Сергійович Муханов (1835—1877), губернатор
- 14.11.1869—11.05.1873 Іван Васильович Мещерський (29.06.1827—), губернатор
- 01.1869–1881 Олександр Михайлович Дондуков-Корсаков (12.09.1820–15.04.1893), генерал-губернатор
- 1.01.1866 [1.01.1867]—5.10.1869 Олександр Дмитрович Горемикін (10.01.1832—8.06.1904), губернатор
- 01.1865—30.12.1868 Олександр Павлович Безак (24.04.1801—30.12.1868), генерал-губернатор
- 13.07.1864— 1.01.1866 Микола Миколайович Сухотін, губернатор
- 3.08.1860[23.04.1861]—12.06.1864 Рудольф Іванович Брауншвейг, губернатор
- 12.1862— .01.1865 Микола Миколайович Анненков (6.12.1799—25.11.1865), військовий губернатор
- 23.11.1856— 3.04.1860 Володимир Пилипович Пфелер, губернатор
- 13.06.1854[19.03.1855]—6.11.1856 Михайло Васильович Степанов, губернатор
- 9.12.1852–13.06.1854 Андрій Миколайович Вяземський, губернатор
- 1852—1862 Іларіон Іларіонович Васильчиков (−1863), військовий губернатор
- 29.11.1849— 9.12.1852 Володимир Єгорович Анненков, губернатор
- 14.11.1846—22.11.1849 Василь Семенович Сотников, губернатор
- 3.05.1842–14.11.1846 Афанасій Олександрович Радищев (1796—1881), губернатор
- 13.11.1840—30.11.1841 Карл Якович Фліге, губернатор
- 27.01.1839–13.11.1840 Павло Іванович Петров, губернатор
- 12.1837— .08.1852 Дмитро Гаврилович Бібіков (18.03.1791—22.02.1870), військовий губернатор
- 1835—1837 Олександр Дмитрович Гур'єв (31.05.1786–16.12.1865), військовий губернатор
- 17.10.1835—27.01.1839 Григорій Сергійович Лошкарьов, губернатор
- 15.12.1834–17.10.1835 Павло Петрович Турчанінов, губернатор
- 15.10.1833—25.07.1834 Григорій Сергійович Лошкарьов, губернатор
- 01.1832–1835 Василь Васильович Левашов (10.10.1783—23.09.1848), генерал—губернатор
- 02.1831—.01.1832 Василь Васильович Левашов (10.10.1783—23.09.1848), тимчасовий генерал-губернатор
- 11.1830— 1.02.1831 Яків Олексійович Потьомкін (16.10.1781—1.02.1831), тимчасовий генерал—губернатор
- 22.02.1831–14.05.1833 Федір Петрович Луб'яновський (9.08.1777—2.02.1869), губернатор
- 31.12.1823—22.02.1831 Миколай Мартинович Грохольський, губернатор
- 1816—1822 Станіслав Іванович Павловський, губернатор
- 08.1814— .08.1825 Олексій Миколайович Бахметьєв (1774–15.09.1841), військовий губернатор
- 1811—1816 Франц Карлович Сен-Прі, губернатор
- 1808—1811 Петро Максимович Литвинов, губернатор
- 1808—1808 Петро Іванович фон Берг, губернатор
- 1801—1808 Володимир Іванович Чевкін (1754—1831), губернатор
- 17.04.1800— 1801 Карл Іванович Тензен, губернатор
- 10.07.1798–17.04.1800 Олексій Євстахійович Юзефович, губернатор
- 1798—1799 Іван Васильович Гудович (11.11.1732—22.01.1820), генерал-губернатор
- 26.04.1797–1798 Петро Миколайович Янов, губернатор
- 4.12.1796—.03.1798 Олександр Андрійович Беклешов (1.03.1745—24.07.1808), генерал-губернатор
- 1795—1797 Микола Олексійович Вердеревський, губернатор
- 1795—1796 Тимофій Іванович Тутолмін (3.01.1740—1.10.1809), генерал-губернатор
(джерело[6])
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/11/Ukrainian_State_1918_divisions.png/220px-Ukrainian_State_1918_divisions.png)
У травні 1917 р. губернським комісаром Поділля був призначений Микола Стаховський. З проголошенням незалежності Української Народної Республіки 9(22) січня 1918 року Подільська губернія увійшла до складу незалежної України; губернським комісаром (губернатором) Поділля тоді був Григорій Степура; 11 березня 1918 року його змінив В.Дудич. Після гетьманського перевороту 29-30 квітня 1918 року губернатором (губернським старостою) гетьман Скоропадський призначив Сергія Кісєльова. Губернія мала бути складеною з 16 повітів. До вже існуючих 12 повітів заплановано було долучити 4 повіти Бессарабської губернії: Хотинський, Сороцький, Оргіївський та Більцівський повіти.
У листопаді — грудні 1918 р. в ході повстання проти гетьмана влада перейшла до Директорії УНР. Губернатором Поділля знову став Григорій Степура. В березні — квітні 1919 р. війська РСФСР в результаті свого наступу і боїв з військами УНР захопили Подільську губернію. Війська УНР частково були розбиті, частково відступили на територію ЗУНР і Бессарабії, що була вже під владою Румунії. 17 квітня 1919 р. російські більшовицькі війська захопили м. Кам'янець-Подільський.
Але наприкінці травня — на початку червня 1919 р. війська УНР, які на той час опинились під загрозою цілковитого знищення з боку військ Польщі і Радянської Росії, перейшли в рішучий контрнаступ з Кременецького повіту Волині і східних районів ЗУНР. Протягом червня — початку липня 1919 р. західні повіти Поділля були звільнені українськими військами від червоних росіян. В Кам'янець-Подільський з території ЗУНР переїхав уряд і Директорія УНР на чолі з С. Петлюрою. У червні — липні 1919 р. губернатором Поділля від УНР був М. Куриленко. Однак у липні 1919 ситуація на фронті різко загострилася, війська РСФСР перейшли в наступ на контрольовану УНР територію. Становище було врятоване тим, що 16-17 липня через р.Збруч в Кам'янець-Подільський повіт губернії відступили зі своєї власної території Галичини війська (УГА) і уряд ЗУНР під тиском військ Польщі. А оскільки УНР і ЗУНР були союзниками і формально навіть об'єдналися 22 січня 1919 р. в одну державу, то сили незалежної України подвоїлися. Наприкінці липня 1919 р. об'єднані війська УНР і ЗУНР перейшли в рішучий наступ проти РСЧА. На кінець серпня — початок вересня 1919 практично вся територія Подільської губернії була визволена від російських більшовиків.
Але вже у вересні 1919 нависла інша загроза — з боку Добровольчої армії генерала Денікіна, що наступали з півдня і сходу проти Червоної армії. Керівництво УНР намагалось домовитися з Денікіним, оскільки в обох був спільний ворог — більшовики. УНР просила країни Антанти — Францію, В.Британію, США та інших вплинути на російських білогвардійців, щоб вони не воювали проти українців. Та все було марно. Жодна з великих держав не стала на захист української держави. Наприкінці вересня 1919 р. Добровольча армія за наказом Денікіна розпочала активні воєнні дії проти армії УНР і УГА. Під час жорстоких і героїчних боїв у вересні — жовтні — листопаді 1919 війська УНР і ЗУНР зазнали поразки від білогвардійців. Армія УНР відійшла в район міст Старокостянтинова і Любара на півдні Волині, а УГА уклала в умовах епідемії тифу сепаратне перемир'я з Денікіним. Західні райони губернії з містом Кам'янцем уряд УНР добровільно віддав під окупацію військами Польщі, щоб вони не дістались росіянам.
В січні — лютому 1920 р. війська РСФСР, які розгромили денікінців, знову захопили більшу частину Подільської губернії. УГА перейшла на бік більшовиків, знову ж таки бажаючи у такий спосіб фізично вціліти. На заході губернії встановився фронт між військами Польщі і Радянської Росії на захід від Вінниці, Жмеринки, Могилева-Подільського. На виконання умов Варшавського договору між С. Петлюрою і Польщею 25 квітня 1920 р. війська Польщі і 2 дивізії УНР перейшли у наступ проти військ РСФСР. У цей час вже більша частина губернії опинилась під контролем військ Польщі і УНР. Але у червні 1920 р. набагато чисельніша РСЧА перейшла в контрнаступ. В липні війська Польщі і УНР були відкинуті більшовиками за р. Збруч.
У вересні 1920 р. під час контрнаступу війська УНР і Польщі звільнили від більшовиків західні повіти Поділля, в Кам'янець знову переїхав уряд УНР. Але Польща більше не хотіла і не могла воювати з Росією і жертвувати життям своїх людей, тому уклала перемир'я з РСФСР. Російські більшовики скористались цим і протягом 10-21 листопада розбили війська УНР і вийшли на новий кордон з Польщею по р. Збруч.
![]() | Цей розділ потребує доповнення. (серпень 2018) |
- Карта Подільської губернії, 1921
- Карта Подільської губернії, 1921
- Карта Подільської губернії, 1922
- Карта Подільської губернії, 1923
- Територія колишньої Подільської губернії, адміністративні межі станом на 1 жовтня 1925
- Територія колишньої Подільської губернії, адміністративні межі станом на 1 березня 1927
- Карти Подольской губернии [Архівовано 9 липня 2021 у Wayback Machine.]
- Тарногродський Микола Павлович (1919—.08.1919)
- Полянін К. (6.01.1920—.02.1920)
- Козицький Микола Григорович (24.02.1920—.10.1920)
- Тарногродський Микола Павлович (.10.1920—.01.1921)
- Чайка В. К. в. о. (.01.1921—.01.1921)
- Тарногродський Микола Павлович (.01.1921—15.07.1921)
- Порайко Василь Іванович (15.07.1921—.04.1923)
- Ракітов Григорій Давидович в.о. (.04.1923—1923)
- Ремейко Олександр Георгійович (.09.1923—.06.1924)
- Слинько Іван Федотович (24.07.1924—.07.1925)
- Тарногродський Микола Павлович (1919—.08.1919)
- Хвиля Андрій Ананійович (2.01.1920—1920)
- Міллер І. М. (.12.1920—.01.1921)
- Снєгов Олексій Володимирович (.01.1921—.04.1921)
- Денис (Старосвєтський Лев Борисович) (.04.1921—.11.1922)
- Доброхотов Микола Федорович (.11.1922—.08.1923)
- Баришев Микола Іванович тво. (.08.1923—.04.1924)
- Леплевський Ізраїль Мойсейович (1923—1924)
- Маркітан Павло Пилипович (.04.1924—.05.1925)
- Новиков Андрій Йосипович (.05.1925—17.06.1925)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/68/1897_Gov_Podil_ethno.jpg/220px-1897_Gov_Podil_ethno.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/33/Ukrainian_language_in_Podolian_Governorate%2C_1897.png/220px-Ukrainian_language_in_Podolian_Governorate%2C_1897.png)
Рідна мова населення (перепис 1897 року[7]) :
- українська — 2 442 819 — 80,93 %
- єврейська — 369 306 — 12,24 %
- російська — 98 984 — 3,28 %
- польська — 69 156 — 2,29 %
- молдовська — 26 764 — 0,89 %
- німецька — 4069 — 0,13 %
- татарська — 2296 — 0,08 %
- башкирська — 1113 — 0,04 %
- чеська — 886 — 0,03 %
- інші — 2906 — 0,1 %
- всього — 3 018 299
Густота населення, за даними перепису 1897 року, становила 82,1 жит. на кв. версту. За густотою населення Подільська губернія посідала друге після Московської губернії місце в Європейській Росії (не рахуючи губерній Царства Польського). Найнаселенішим був Кам'янецький повіт — 105 жит. на кв.в., найменше Балтський — 52,5 на 1 кв. в.
Кількість поселень в губернії — 7207, зокрема 17 міст і 120 містечок. У 1872 р. всього населення було 1 954 627 жителів, а за переписом 1897 року — 3 031 513 (1 516 760 чоловік і 1 514 753 жінок.), що становило близько 2 % щорічного приросту.
У 17 містах за переписом 1897 р. проживало 221 870 осіб, або 7,4 % населення губернії
У 1666 селах, 150 крупніших селищах та хуторах у 1897 р. мешкало 2 796 429 жителів, або 92,6 % населення губернії.
За суспільними станами населення у 1895 р. розподілялося так:
- дворяни — 26 208
- духовного звання — 468
- міщани 511 273
- спадкові почесні громадяни — 4384
- особисті почесні громадяни — 5329
- купці — 5590
- селяни — 2 037 754
- євреї-землевласники — 13 951
- відставні нижні чини і їх сімейства — 176 709
- іноземці і ін. — 9986
Розподіл населення в містах губернії за мовою (перепис 1897 року) | ||||||
---|---|---|---|---|---|---|
Місто | Українська | Російська | Єврейська | Польська | Німецька | Інша |
Кам'янець-Подільський | 27,1% | 20,6% | 44,8% | 6,0% | 0,3% | 1,5% |
Балта | 17,7% | 23,0% | 56,3% | 1,3% | 0,1% | 1,6% |
Брацлав | 33,2% | 22,7% | 41,7% | 1,5% | 0,3% | 0,6% |
Вінниця | 35,5% | 17,0% | 37,5% | 7,1% | 0,4% | 2,5% |
Гайсин | 42,1% | 9,4% | 46,1% | 1,8% | 0,1% | 0,5% |
Летичів | 23,7% | 9,0% | 56,6% | 10,2% | 0,5% | |
Літин | 32,3% | 22,6% | 40,6% | 3,8% | 0,7% | |
Сальниця | 74,6% | 0,4% | 24,3% | 0,5% | 0,1% | 0,1% |
Хмільник | 46,1% | 1,3% | 51,3% | 1,3% | ||
Могилів-Подільський | 29,2% | 12,0% | 54,6% | 3,1% | 0,3% | 0,8% |
Бар | 33,4% | 4,9% | 57,7% | 3,8% | 0,2% | |
Ольгопіль | 59,5% | 7,7% | 30,3% | 0,8% | 1,7% | |
Проскурів | 19,4% | 15,2% | 49,7% | 12,4% | 0,3% | 3,0% |
Нова Ушиця | 28,8% | 33,3% | 34,8% | 2,8% | 0,2% | 0,1% |
Стара Ушиця | 59,6% | 1,1% | 37,9% | 1,4% | ||
Вербовець | 55,5% | 1,6% | 28,6% | 14,1% | 0,2% | |
Ямпіль | 49,7% | 4,2% | 42,7% | 2,5% | 0,3% | 0,6% |
За працею російського військового статистика Олександра Ріттіха «Племенной состав контингентов русской армии и мужского населения Европейской России» 1875 року частка українців серед чоловіків призового віку Подільської губернії становила 80,88 %, євреїв — 12,35 %, поляків — 5,36 %, молдован (румунів) - 0,6%, росіян — 0,44 %, мазурів - 0,25%, німців — 0,05 %, чехів - 0,04%[8].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/62/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B0_%D0%BD%D0%B0%D1%80%D0%BE%D0%B4%D0%BE%D0%BD%D0%B0%D1%81%D0%B5%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%B8%D1%8F_%D0%9F%D0%BE%D0%B4%D0%BE%D0%BB%D1%8C%D1%81%D0%BA%D0%BE%D0%B9_%D0%B3%D1%83%D0%B1%D0%B5%D1%80%D0%BD%D0%B8%D0%B8_%D0%BF%D0%BE_%D0%B8%D1%81%D0%BF%D0%BE%D0%B2%D0%B5%D0%B4%D0%B0%D0%BD%D0%B8%D1%8F%D0%BC_%281864%29.jpg/220px-%D0%9A%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B0_%D0%BD%D0%B0%D1%80%D0%BE%D0%B4%D0%BE%D0%BD%D0%B0%D1%81%D0%B5%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%B8%D1%8F_%D0%9F%D0%BE%D0%B4%D0%BE%D0%BB%D1%8C%D1%81%D0%BA%D0%BE%D0%B9_%D0%B3%D1%83%D0%B1%D0%B5%D1%80%D0%BD%D0%B8%D0%B8_%D0%BF%D0%BE_%D0%B8%D1%81%D0%BF%D0%BE%D0%B2%D0%B5%D0%B4%D0%B0%D0%BD%D0%B8%D1%8F%D0%BC_%281864%29.jpg)
Релігійний склад населення (перепис 1897 року[9]) :
- православні — 2 358 497 (78,14 %)
- юдеї — 370 612 (12,28 %)
- римо-католики — 262 738 (8,7 %)
- старообрядці — 18 849 (0,62 %)
- протестанти — 3876 (0,13 %)
- мусульмани — 3460 (0,11 %)
- інші — 267 (0,01 %)
- Православних церков — 1645, 7 чоловічих і 4 жіночих монастиря
- Синагог — 89, єврейських молитовних будинків — 431
- Римсько-католицьких костьолів і каплиць — 202
- Лютеранських церков — 4
- Мечеть — 1
Найбільші громади юдеїв (за переписом 1897 р.):
Населений пункт | Повіт | Всього | Юдеї | % |
---|---|---|---|---|
Кам'янець-Подільський | Кам'янецький | 35 934 | 16 221 | 45,14 |
Балта | Балтський | 23 363 | 13 235 | 56,65 |
Могилів-Подільський | Могилівський | 22 315 | 12 344 | 55,32 |
Вінниця | Вінницький | 30 563 | 11 689 | 38,25 |
Проскурів | Проскурівський | 22 855 | 11 411 | 49,93 |
Тульчин | Брацлавський | 16 245 | 10 055 | 61,90 |
Бершадь | Ольгопільський | 8885 | 6608 | 74,37 |
Меджибіж | Летичівський | 8164 | 6040 | 73,98 |
Хмільник | Літинський | 11 657 | 5977 | 51,27 |
Богопіль | Балтський | 7226 | 5909 | 81,77 |
Бар | Могилівський | 9982 | 5773 | 57,83 |
Криве Озеро | Балтський | 7836 | 5478 | 69,91 |
Немирів | Брацлавський | 8920 | 5287 | 59,27 |
Дунаївці | Ушицький | 7849 | 5198 | 66,22 |
Найбільшою чисельність римо-католиків була в таких населених пунктах (за переписом 1897):
Населений пункт | Повіт | Всього | Римо-католики | В% |
---|---|---|---|---|
Городок | Кам'янецький | 8848 | 4288 | 48,46 |
Кам'янець-Подільський | Кам'янецький | 35 934 | 4211 | 11,72 |
Чернівці | Ямпільський | 8994 | 3305 | 36,75 |
Проскурів | Проскурівський | 22 855 | 3201 | 14,01 |
Вінниця | Вінницький | 30 563 | 2629 | 8,60 |
Гречани | Проскурівський | 2185 | 2151 | 98,44 |
Жмеринка | Вінницький | 13 944 | 1638 | 11,75 |
Шаровечка | Проскурівський | 1381 | 1368 | 99,06 |
Бар | Могилівський | 9982 | 1332 | 13,34 |
Шостаківка тепер (Шаргород) | Могилівський | 1348 | 1233 | 91,47 |
Мацьківці | Проскурівський | 1168 | 1161 | 99,40 |
Оринин | Кам'янецький | 5727 | 1061 | 18,53 |
Маниківці | Летичівський | 1167 | 1007 | 86,29 |
Розселення старообрядців в Подільській губернії (за переписом 1897 року):
Населений пункт | Повіт | Всього | Старообрядці | У % |
---|---|---|---|---|
Балта | Балтський | 23 363 | 1804 | 7,72 |
Брацлав | Брацлавський | 7863 | 1144 | 14,55 |
Перепеличчя | Брацлавський | 953 | 129 | 13,54 |
Шура Копіївська | Брацлавський | 2315 | 964 | 41,64 |
Борсків | Вінницький | 1934 | 1927 | 99,64 |
Вінниця | Вінницький | 30 563 | 562 | 1,84 |
Жуківці | Вінницький | 1764 | 1014 | 57,48 |
Курники з Атаками | Вінницький | 700 | 401 | 57,29 |
Людавка | Вінницький | 1600 | 819 | 51,19 |
Гайсин | Гайсинський | 9374 | 264 | 2,82 |
Женишківці | Летичівський | 2504 | 238 | 9,50 |
Петраші | Летичівський | 2534 | 1282 | 50,59 |
Літин | Літинський | 9420 | 534 | 5,67 |
Слобода-Чернятинська | Літинський | 713 | 706 | 99,02 |
Бар | Могилівський | 9982 | 233 | 2,33 |
Куренівка | Ольгопільський | 1375 | 322 | 23,42 |
Пилипонівка | Ольгопільський | 1466 | 1332 | 90,86 |
Пилипи-Хребтіївські | Ушицький | 1122 | 784 | 69,88 |
Ставчани | Ушицький | 950 | 168 | 17,68 |
Бушинка | Ямпільський | 1104 | 340 | 30,80 |
Краснянка | Ямпільський | 616 | 143 | 23,21 |
Пилипи-Борівські | Ямпільський | 1011 | 961 | 95,05 |
Юхимівка | Ямпільський | 1435 | 166 | 11,57 |
Головне заняття жителів — сільське господарство. Ремеслами в 1895 році займалося 69 399 людей. За даними 1886, кустарними промислами займалося більше 6 тис. чоловік. У Проскурівському, Ольгопольському і Балтському повітах селяни деяких сіл займалися шиттям кожухів і кожушків, виробом овчин і шкіри і шиттям чобіт. У Вінницькому, Летичівському і Ольгопольському повітах існувало гончарне виробництво, в останньому — також вироблялися дерев'яні вироби; у Ямпольському — тесання каменів. Всіх фабрик і заводів в 1896 р. було 5 171, з 28 501 робітниками.
У губернії на межі з Австрією були 2 митниці — Гусятинська та Ісаковецька, Гуківська застава і Сатановський перехідний пункт.
Залізниць було 565 км, поштових доріг — близько 12 тис.км, поштових станцій — 50, з 715 кіньми. Ґрунтових доріг — 3 307 км.
Землевласники розводили головно яблука, груші і сливи, місцями і «волоські горіхи»; вишні і черешні стояли на другому плані; нерідкі персики і абрикоси; айва зустрічалися переважно в Балтському повіті. У селян переважали сливи і вишні. З ягід землевласники розводили полуницю, малину, смородину, аґрус. Кизил росте в дикому вигляді на південних кам'янистих схилах і стрімчастих берегах річок і струмків басейну Дністра. Дико ростуть також барбарис і терен. Виноград розводився головно в прибережній смузі Дністра. Виноробство існувало в Ольгопільському, Балтському, Ямпільському і Новоушицькому повітах.
- ↑ https://www.webcitation.org/686EeOZmh?url=http://demoscope.ru/weekly/ssp/rus_gub_97.php?reg=32
- ↑ Генеральная карта Подольской губерніи Съ показаніемъ почтовыхъ и большихъ проѣзжихъ дорогъ, станціи и разстоянія между оными верстъ — Сочинена 1820 года въ Ст. Петербургѣ
- ↑ Олена Кримська. Фонди Хмельницького обласного державного архіву — важливе джерело для вивчення землеволодінь міст і містечок Подільської губернії кінця XVIII — початку XX ст. [Архівовано 19 січня 2022 у Wayback Machine.]
- ↑ Демоскоп Weekly. Перший загальний перепис населення Російської Імперії 1897 р. Наявне населення в губерніях, повітах, містах Російської Імперії (без Фінляндії). Архів оригіналу за 1 червня 2012. Процитовано 10 грудня 2016.
- ↑ Постанова ВУЦВК № 90 від 31 січня 1923 р. «Про адміністративно-територіяльний поділ Поділля»
- ↑ Всесвітній історичний проект. Архів оригіналу за 9 березня 2007. Процитовано 17 серпня 2007.
- ↑ Сергій Чорний. Національний склад населення України в XX сторіччі. Архів оригіналу за 19 листопада 2008. Процитовано 29 липня 2009.
- ↑ Риттих А. Ф. Племенной состав контингентов русской армии и мужского населения Европейской России. — СПб. : [Картогр. заведение А. А. Ильина], 1875. — С. 146. (рос. дореф.)
- ↑ [1]
- Маркова О. Є. Подільська губернія [Архівовано 7 листопада 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2011. — Т. 8 : Па — Прик. — С. 303. — ISBN 978-966-00-1142-7.
- Подільська губернія [Архівовано 16 грудня 2016 у Wayback Machine.] // Юридична енциклопедія : [у 6 т.] / ред. кол.: Ю. С. Шемшученко (відп. ред.) [та ін.]. — К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 2002. — Т. 4 : Н — П. — 720 с. — ISBN 966-7492-04-4.
- Генеральная карта Подольской губернии, 1820 (1827)
- Военно-статистическое обозрение Российской империи / изд. по Высочайшему повелению при 1-м отд-нии Департамента Ген. Штаба. — Санкт-Петербург: В тип. Департамента Ген. Штаба, 1848–1858. Т. 10, ч. 2: Подольская губерния / [сост. кап. Тверитинов]. — 1849. — [4], 159, 96 с., [17] л. табл.
- рос. дореф. Памятная книжка Подольской губерніи на 1859 годъ. - Каменецъ-Подольскъ: В Типографіи Губернскаго Правленія, 1859. — X + 180 с.
- Список населенным местностям городов Подольской губернии: составлен в 1859 году. — 1360 с. // book-olds.ru
- Городские поселения в Российской империи. — Т. 4: Подольская губерния, Полтавская губерния, <…> Таврическая губерния и Керчь-Еникольское градоначальство. — СПб, 1864. — 792 с.
- рос. дореф. Памятная книжка Подольской губерніи. Адресъ-календарь и статистическо-справочныя свѣдѣнія. - Каменецъ-Подольскъ: В Типографіи Губернскаго Правленія, 1885. - XLIII + 77 + 116 с.
- Справочная книжка Подольской губерніи / Составилъ В. К. Гульдманъ. — Каменецъ-Подольскій : Типографія губернскаго правленія, 1888. — VIII + 654 + XVI с.(рос. дореф.)
- Гульдманъ В. Населенные мѣста Подольской губерніи: Алфавитный перечень населенныхъ мѣстъ губерніи с указаніемъ нѣкоторыхъ справочных о нихъ свѣдѣній / Изданіе Подольскаго губернскаго статистическаго комитета. — Каменецъ-Подольскій : Типографія Подольскаго губернскаго правленія, 1893. — II + IV + 636 с.(рос. дореф.)
- Подольскій адресъ-календарь / Составилъ В. К. Гульдманъ. — Каменецъ-Подольскій : Изданіе Подольскаго губернскаго статистическаго комитета, 1895. — VIII + 452 + IX с.(рос. дореф.)
- рос. дореф. Подольский адрес-календар / В. К. Гульдман; Изд. Подол. губ. стат. комитета. — Каменец-Подольский: Тип. Подол. губ. правл., 1900. — 359 с.
- рос. дореф. Памятная книжка Подольской губерніи. Изданіе губернскаго статистическаго комитета. - Каменецъ-Подольскъ: Типографія Подольскаго губернскаго правленія, 1904. - XVI + 296 + 218 + 66 с.
- Крыловъ А. Населенныя мѣста Подольской губерніи / Изданіе Подольского губернскаго статистического комитета. — Каменецъ-Подольскій : Типографія Подольскаго губернскаго правленія, 1905. — VIII + 563 с.(рос. дореф.)
- рос. дореф. Памятная книжка Подольской губерніи. Изданіе губернскаго статистическаго комитета. - Каменецъ-Подольскъ: Типографія Подольскаго губернскаго правленія, 1909. - VIII + 416 + VIII с.
- рос. дореф. Памятная книжка Подольской губерніи. Изданіе губернскаго статистическаго комитета. - Каменецъ-Подольскъ: Типографія Подольскаго губернскаго правленія, 1911. - XVI + 296 + 218 + 66 с.
- Календар – Справочна книжка на 1919 рік / Оціночно-статистичний відділ Подільської губернської народної управи. — Кам'янець на Поділлі : Друк. Когена і Дунаєвецького, 1919. — 120 с.
- Первая всеобщая перепись населения Российской империи 1897 г. : в 89 т. (119 вып.) / [ЦСК МВД]; Под ред. Н. А. Тройницкого. — С.-Пб. : [Типография С.-Пб. акц. общества печатного и писчебумажного дела в России «Слово»], 1904. — Т. XXXII : Подольская губерния. — [4], XI, [1], 285 с. — 4000 екз.(рос. дореф.)
- Список (поуездный) сельских населенных пунктов. Каменец-Подольск, 1914:
- Список сельских населённых пунктов Балтского уезда Подольской губернии. — Каменец-Подольский: 1914 г. — 39 с.
- Список сельских населенных пунктов Проскуровского уезда (по данным страхового отд. Подольск. Губ. Земск. Упр.) / Изд. Оцен.-Статист. Отд. Подольск. Губ. Земск. Управы. — Каменец-Подольск, 1914. — 28 с.
- Список сельских населённых пунктов Ямпольского уезда Подольской губернии. — Каменец-Подольский: 1914 г. — 27 с.
- Список населених місць по повітам (округам) та районам (волостям) Поділля. — Вінниця : Адм.-Тер. Комісія при Подільському Губвиконкомі, 1923.
- Населені місця Поділля / Подільське губерське статистичне бюро. — Вінниця : Держдрукарня ім. т. Леніна, 1925. — 512 с.
- Мазур О. Поділля // Довідник з історії України. — 2-ге видання. — К., 2001. — С. 586—587.
- Кубійович В., Жарський Е., Ждан М. Поділля // Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3.. Словникова частина. — Т. 6. — С. 2131—2145.
- Географічна енциклопедія України. — Т. 2. — К., 1993. — С. 52.
- Описи Подільської губернії кінця XVIII — початку XIX ст. [Архівовано 22 жовтня 2021 у Wayback Machine.]
- Обзор Подольской губернии … [по годам]. — Каменец-Подольский, 1888—1912
- Этнографические сведения о Подольской губернии. — Каменец-Подольск, 1869
- Список чинам, состоящим на службе в Подольской губернии на 1 июня 1872 года. Каменец-Подольск. 1872 [Архівовано 2 жовтня 2008 у Wayback Machine.]
- Адресы должностных лиц, правительственных учреждений и частных фирм, находящихся в г. Каменец-Подольске. 1891 год [Архівовано 27 липня 2011 у Wayback Machine.]
- Адресы должностных лиц, правительственных учреждений и частных фирм, находящихся в г. Каменец-Подольске. 1892 год [Архівовано 2 жовтня 2008 у Wayback Machine.]
- Подольская губерния // pomnirod.ru
- Каталог 32000 Подольская губ. // book-olds.ru