Деймон Гілл — Вікіпедія
Деймон Гілл ![]() | |
---|---|
![]() | |
Громадянство | ![]() |
Народився | 17 вересня 1960 (63 роки) Гампстед[d], Кемден, Великий Лондон, Лондон[d], Англія, Велика Британія[1] |
Статистика в чемпіонатах світу з Формули-1 | |
Дебют | Гран-прі Великої Британії 1992 |
Остання гонка | Гран-прі Японії 1999 |
Сезони | 8 (1992-1999) |
Гран-прі (старти) | 122 (115) |
Чемпіон світу | 1 (1996) |
Перемоги | 22 |
Подіуми | 42 |
Поули | 20 |
Найшвидші кола | 19 |
Очки | 360 |
Перша перемога | Гран-прі Угорщини 1993 |
Деймон Гілл (Деймон Грем Деверо Гілл; англ. Damon Graham Devereux Hill, 17 вересня 1960 р. в Лондоні) — англійський автогонщик, чемпіон світу в класі Формула-1 1996 року. У Формулі-1 Гілл провів 8 сезонів, брав участь у 122 гран-прі, стартував з поула 20 разів і виграв 22 гонки.
Одружений, батько 4 дітей.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/25/Damon_Hill_helmet.jpg/180px-Damon_Hill_helmet.jpg)
Його батько — Грем Гілл, був дворазовим чемпіоном світу у Формулі-1, загинув у 1975 році, коли Деймону було всього 15 років.
Гоночну кар'єру Деймон почав з мотогонок. У 1984 році він виграв в англійській серії мотогонок на мотоциклі Yamaha TZ350, після чого за наполяганням матері, яка особисто оплатила навчальний курс, поступив в гоночну школу і, закінчивши її, почав їздити в гонках чемпіонату Формула-Форд-1600. У цей час Гіллу було вже 24 роки, а, наприклад, його суперникові Марку Бланделлу (теж майбутньому пілотові Ф-1) - всього 18.
У 1986-1988 рр. брав участь в британському чемпіонаті Формула-3, зайняв відповідно 9-е, 5-е і 3-е місця. Щоб вболівати за молодшого Гілла, Джордж Гаррісон, один із знаменитостей «ліверпульської четвірки», у вільні дні приїжджав на старти Формули-3, як потім і на Гран-прі. Брав участь Деймон і в двох гонках Формули-3000, але потім закінчилися спонсорські гроші, і в 1989 році він не зміг брати участь у серйозних змаганнях.
У 1990-1991 разом з Гері Бребема, сином Джека Бребема, брав участь в чемпіонаті Формула-3000, але значних результатів не досяг. У 1991 році йому надійшла пропозиція працювати у Формулі-1 тест-пілотом у команді Вільямс, щоб замінити місце, що залишилося вакантним після Марка Бланделла, що пішов у Макларен. Вільямсу, що боровся за титул та кубок конструкторів, був потрібен тест-пілот, оскільки Найджел Менселл не любив працювати на тестах.
У 1992 році, у 32 роки, він, паралельно з роботою тест-пілота, дебютує в Гран-прі в команді Бребема, втім, команда була в занепаді і проводила свій останній в історії сезон. Гілл зміг пройти кваліфікацію тільки в двох гонках. Ален Прост підписав контракт з Вільямсом на 1993 рік, і команді потрібно було визначитися з напарником. Забезпечивши собі титул чемпіона 1992 року, Менселл став вимагати зарплату 15 мільйонів доларів за наступний сезон. Айртон Сенна, заявив, що готовий їздити задарма, але Вільямс не хотів повторювати у себе скандалів, що відбулися між Сенною і Простом у Макларені. Тому напарником вибрали надійного, але без претензій на високі досягнення Гілла.
У 1993 році Гілл добився добрих результатів, регулярно фінішував на подіумі, а з 11 по 13 етапи в Угорщині, Бельгії і Італії здобув три поспіль перемоги, і посів 3-є місце в чемпіонаті.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b1/Damon_Hill_1995-2.jpg/180px-Damon_Hill_1995-2.jpg)
У 1994 замість Проста в Вільямс прийшов Сенна і Гілл знову повинен був бути напарником претендента на титул, але на третьому етапі в Імолі Сенна загинув, і лідером команди став сам Гілл. Він зміг почати боротьбу з Шумахером,який пішов у відрив, здобути 6 перемог у перегонах і до останнього етапу скоротити відставання до 1 очка. На Гран-прі Австралії він переслідував Шумахера, той помилився і пошкодив свою машину, але повернувся на трасу. Гілл пішов в атаку — і автомобілі претендентів на титул зіткнулися. На пошкодженому «Вільямсі» Гілл не міг продовжувати гонку, і чемпіоном став Шумахер.
Сезон 1995 року склався не краще. Шумахер гарантував собі чемпіонство заздалегідь, Гілл зайняв 2-е місце, а через вибуття на останніх етапах Гілл і Девід Култхард не змогли виграти для Вільямса кубок конструкторів, як у попередньому сезоні.
У 1996 році єдиним потенційним суперником Гілла був його напарник Жак Вільнев (син Жиля Вільнева), чемпіон американської гоночної серії Індікар. Гілл здобув 8 перемог і, незважаючи на ряд невдач в кінці чемпіонату, мав комфортну перевагу в 9 очок над Вільневом і закінчив сезон перемогою в Судзукі. Перший раз у Формулі-1 син чемпіона світу став чемпіоном. Багато в чому відсутність істотної переваги над дебютантом чемпіонату Вільневом, включаючи і кілька програних у стартах з поула, визначили охолодження до Гіллу з боку керівника команди Френка Вільямса.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c0/Damon_Hill_1997_Arrows.jpg/180px-Damon_Hill_1997_Arrows.jpg)
Вільямс не продовжив контракт з Гіллом на 1997 рік, він перейшов в команду-аутсайдер Ерроуз. У команду прийшли нові спонсори, був підписаний контракт з «Ямаха» на постачання двигунів, з постачальником шин «Бріджстоуном». Однак результати не виправдовували очікувань. На першому етапі машина підвела його на інсталяційному колі, потім були старти з хвоста пелетону, сходи з технічних причин. Перше очко в чемпіонаті Гілл зміг взяти тільки на 9 етапі в Сільверстоуні.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/84/Damon_Hill_1999_Britain.jpg/180px-Damon_Hill_1999_Britain.jpg)
На 11 етапі в Угорщини сталося подія, яка стала однією з найяскравіших в кар'єрі Гілла. Сам Гілл з часу мотогонок воліє плавним стилем управління машиною, і траса Хунгароринг — найкраще в чемпіонаті підходить для цього. Саме тут він здобув свою першу перемогу в 1993, а в 1997 несподівано зміг кваліфікуватися третім. На старті він вийшов на 2-е місце, а потім через проблеми з гумою «Гудієр» у суперників Гілл став лідером. Але на останньому колі у Ерроуз заклинило коробку на третій передачі, і Жак Вільнев, який безнадійно відстав на півхвилини, зміг наздогнати Гілла і об'їхати по гравію. Гілл зайняв 2-е місце.
В 1998 році він шукав собі більш конкурентоспроможну команду і перейшов в Джордан, його напарником був Ральф Шумахер. Разом вони змогли виграти для команди 4-е місце в кубку конструкторів. На Гран-прі Бельгії 1998 Гілл стартував з 3-ї позиції, позаду лише двох Макларенів, і в гонці під дощем здобув перемогу.
У 1999 році його напарником був Гайнц-Гаральд Френтцен, який пішов з Вільямса. Цей сезон для Гілла залишився невдалим, він ні разу не зміг піднятися на подіум, набравши за сезон всього 7 очок. Команда ж з 61 очками посіла найкраще у своїй історії 3-є місце в кубку конструкторів.
У Гілла і дружини Джорджії 4 дітей, після закінчення гоночної кар'єри він написав багато статей для журналу F1 Racing, заснував компанію, що займається лізингом машин P1 International, став президентом престижного британського гоночного клубу BRDC, зайнятий у дилерство автомобілів Audi.
Пішовши з гонок він заявив, що більше не буде в них брати участь, що «залишив Формулу-1, щоб більше часу проводити з сім'єю, і я не збираюся знову виступати в гонках». Час від часу бере участь в окремих шоу. У 2006 році він проїхав кілька показових кіл за кермом машини чемпіонату ДТМ.
Приклад | Опис |
---|---|
1 | Переможець |
2 | Друге місце |
3 | Третє місце |
5 | Фінішував у очковій зоні |
12 | Фінішував поза очковою зоною |
НКЛ | Фінішував, але не класифікований |
Схід | Не фінішував і не класифікований |
НКВ | Не кваліфікований |
НПКВ | Не передкваліфікований |
ДСК | Дискваліфікований |
ТТР | Брав участь тільки в тренуваннях |
тест | Тестер по п'ятницях (з 2003 року) |
НС | Брав участь у Гран-прі як бойовий пілот, але не стартував у гонці |
Т | Травмований чи хворий |
Викл | Виключений із протоколу |
Від | Відмова від участі |
НТР | Не брав участі в тренуваннях |
НПР | Не прибув на Гран-прі |
С | Гонка скасована |
Не брав участі | |
Жирний шрифт | Поул-позиція |
Курсив | Швидке коло |
Жирним шрифтом позначені етапи, на яких гонщик стартував з поулу. Курсивом позначені етапи, на яких гонщик мав найшвидше коло.
Рік | Команда | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Місце в чемпіонаті | Очки в чемпіонаті |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
1992 | Бребем | RSA | MEX | BRA | ESP НКВ | SMR НКВ | MON НКВ | CAN НКВ | FRA НКВ | GBR 16 | GER НКВ | HUN 11 | BEL | ITA | POR | JPN | AUS | - | 0 | |
1993 | Вільямс | RSA Схід | BRA 2 | EUR 2 | SMR Схід | ESP Схід | MON 2 | CAN 3 | FRA 2 | GBR Схід | GER 15 | HUN 1 | BEL 1 | ITA 1 | POR 3 | JPN 4 | AUS 3 | 3 | 69 | |
1994 | Вільямс | BRA 2 | PFC Схід | SMR 6 | MON Схід | ESP 1 | CAN 2 | FRA 2 | GBR 1 | GER 8 | HUN 2 | BEL 1 | ITA 1 | POR 1 | EUR 2 | JPN 1 | AUS Схід | 2 | 91 | |
1995 | Вільямс | BRA Схід | ARG 1 | SMR 1 | ESP 4 | MON 2 | CAN Схід | FRA 2 | GBR Схід | GER Схід | HUN 1 | BEL 2 | ITA Схід | POR 3 | EUR Схід | PFC 3 | JPN Схід | AUS 1 | 2 | 69 |
1996 | Вільямс | AUS 1 | BRA 1 | ARG 1 | EUR 4 | SMR 1 | MON Схід | ESP Схід | CAN 1 | FRA 1 | GBR Схід | GER 1 | HUN 2 | BEL 5 | ITA Схід | POR 2 | JPN 1 | 1 | 97 | |
1997 | Ерроуз | AUS НС | BRA Схід | ARG Схід | SMR Схід | MON Схід | ESP Схід | CAN 9 | FRA' 12 | GBR 6 | GER 8 | HUN 2 | BEL 13 | ITA Схід | AUT 7 | LUX 8 | JPN 11 | EUR Схід | 12 | 7 |
1998 | Джордан | AUS 8 | BRA ДСК | ARG 8 | SMR 10 | ESP Схід | MON 8 | CAN Схід | FRA Схід | GBR Схід | AUT 7 | GER 4 | HUN 4 | BEL 1 | ITA 6 | LUX 9 | JPN 4 | 6 | 20 | |
1999 | Джордан | AUS Схід | BRA Схід | SMR 4 | MON Схід | ESP 7 | CAN Схід | FRA Схід | GBR 5 | AUT 8 | GER Схід | HUN 6 | BEL Т6 | ITA 10 | EUR Схід | MAL Схід | JPN Схід | 12 | 7 |
![]() | Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Деймон Гілл |
|
|
|